ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року	Львів	Справа № 380/12608/24 пров. № А/857/33129/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                    Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                      Гудима Л.Я., Судової-Хомюк Н.М.,
з участю секретаря судових засідань                                Клим О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року у справі за його позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції                                                            Крутько О.В.,
час ухвалення рішення                                                   12 год 09 хв,
місце ухвалення рішення                                                  м. Львів,
дата складення повного тексту рішення                               15 листопада 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у відмові видати сержанту ОСОБА_1 довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800 (далі – Положення №402), яка містить інформацію про обставини отримання у лютому 2024 року ним травми під час захисту Батьківщини;
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у відмові видати наказ про виплату сержанту ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн у розрахунку за місяць у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини, за час перебування на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я з 20 лютого 2024 року до 03 травня 2024 року і за час перебування у відпустці для лікування після травми за висновком (постановою) військово-лікарської комісії (далі – ВЛК) з 04 травня 2024 року до 01 червня 2024 року;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 видати сержанту ОСОБА_1 довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення №402, яка містить інформацію про обставини отримання у лютому 2024 року ним травми під час захисту Батьківщини;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 видати наказ про виплату сержанту ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн у розрахунку за місяць у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я з 20 лютого 2024 року до 03 травня 2024 року і за час перебування у відпустці для лікування після травми за висновком (постановою) військово-лікарської комісії з 04 травня 2024 року до 01 червня 2024 року;
стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь сержанта ОСОБА_1 додаткову винагороду у зв`язку із травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я з 20 лютого 2024 року до 03 травня 2024 року і за час перебування у відпустці для лікування після травми за висновком (постановою) ВЛК з 04 травня 2024 року до 01 червня 2024 року в сумі 343 333,00 грн. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року у справі №380/12608/24 у задоволенні позову було відмовлено. 
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не надав доказів звернення із рапортом до командира Військової частини НОМЕР_1 про направлення на проходження ВЛК, про прийняття наказу про призначення розслідування та видачу йому довідки про обставини травми, отриманої під час виконання службових обов`язків. Натомість позивач під час лікування у Військовій частині НОМЕР_2 пройшов медичний огляд, за результатами якого йому позаштатною постійно діючою ВЛК Військової частини НОМЕР_2 видано довідку № 1137 від 01 травня 2024 року про те, що отримана травма пов`язана з проходженням військової служби.
При цьому позивачем помилково ототожнюється поняття “пов`язаність травми з проходженням військової служби” та “пов`язаність травми з захистом Батьківщини”. 
Матеріали справи не містять належних та достатніх доказів на підтвердження обставин травмування ОСОБА_1 під час захисту Батьківщини, а тому відсутні підстави для задоволення його позовних вимог. 
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1 , який у своїй скарзі просив таке скасувати та задовольнити його позов у повному обсязі.
Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що зазнав травми обох колінних суглобів 03 лютого 2024 року у місті Куп`янськ Харківської області під час виконання бойового завдання на підставі  бойового розпорядження, а отже отримання вказаної травми було пов`язане із захистом Батьківщини. 
Наполягає на тому, що звертався до відповідача з проханням видати йому довідку про обставини отриманої травми і у матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували його показання, дані суду в якості свідка 07 листопада 2024 року. 
Виконання ОСОБА_1 бойового завдання 03 лютого 2024 року у районі міста Куп`янськ Харківської області підтверджено військовослужбовцем ОСОБА_2 , показання якого містяться у протоколі опитування особи за її згодою від 17 вересня 2024 року. 
У відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує того, що 03 лютого 2024 року позивач виконував бойове завдання на підставі бойового розпорядження у районі міста Куп`янськ Харківської області, а також не зазначає того, що позивач не звертався з рапортом про видачу довідки про обставини травми.
Тому скаржник вважає, що матеріали справи містять належні та достатні докази на підтвердження обставин травмування ОСОБА_1 під час захисту Батьківщини, а також звернення позивача до відповідача з рапортом про надання йому довідки про обставини травми.
Обов`язок з фіксації, розслідування та документального оформлення нещасного випадку покладається законом на командування військової частини. Тому відсутність фіксації нещасного випадку, про який військовослужбовець-потерпілий повідомив у встановленому порядку, не може бути причиною відмови командування військової частини для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на реалізацію прав, наданих військовослужбовцю-потерпілому у зв`язку з травмуванням внаслідок нещасного випадку.
Матеріали справи не містять доказів щодо наявності поважних причин, у зв`язку з існуванням яких відповідач був позбавлений можливості виконати покладений на нього законом обов`язок і провести службове розслідування за фактом отримання позивачем 03 лютого 2024 року травми двох колінних суглобів, і така поведінка відповідача не може бути визнаною правомірною. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Військова частина НОМЕР_1 підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечила обґрунтованість апеляційних вимог та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Представник ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав подану апеляційну скаргу доводами, аналогічними до тих, що зазначені у її тексті. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов у повному обсязі. 
Представник Військовій частині НОМЕР_1 , належним чином повідомленої про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибув, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає її розгляду.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апелянта, виходячи із такого.
Як безспірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації 08 серпня 2022 року і проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . 
Позивач стверджує, що 03 лютого 2024 року під час проходження військової служби у АДРЕСА_1 отримав травму обох колінних суглобів і 07 лютого 2024 року був направлений на лікування у медичну роту Військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 . 
15 лютого 2024 року у Медичному центрі “Еввіва”, м. Харків під час проведення обстеження ОСОБА_1 було встановлено діагноз: дегенеративний прямий горизонтальний розрив заднього рогу медіального меніска лівого та правого колінних суглобів.
З 20 лютого 2024 року до 21 лютого 2024 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП “Міська клінічна лікарня №16 Дніпровської міської ради” у місті Дніпро.
З 29 лютого 2024 року до 03 травня 2024 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у Військовій частині НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 .
01 травня 2024 року ОСОБА_1 пройшов обстеження позаштатною постійно діючою ВЛК Військової частини НОМЕР_2 , за результатами якого йому було видано довідку ВЛК № 1137 від 01 травня 2024 року, у якій вказано, що завдана позивачу травма відноситься до тяжких і така пов`язана з проходженням військової служби (довідка про обставини травми не надана). Потребує відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) на 30 календарних днів. 
На підставі рапорту від 03 травня 2024 року ОСОБА_1 надано відпустку за станом здоров`я терміном на 29 днів на строк з 04 травня 2024 року до 01 червня 2024 року (відпускний квиток №887 від 04 травня 2024 року).
23 травня 2024 року представник позивача адвокат Шала Р. М. звернувся до відповідача з адвокатським запитом, в якому просив повідомити про причини ненадання  довідки по обставини травми ОСОБА_1 під час захисту Батьківщини. 
У відповідь на вказаний запит Військова частина НОМЕР_1 листом № 813/12928 від 19 червня 2024 року повідомила, що факт травмування (поранення) військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_1 не фіксувався, відповідних записів в журналі бойових дій та журналі травматизму Військової частини НОМЕР_1 немає, видати довідку про обставини травми неможливо.
У період з 20 лютого 2024 року до 01 червня 2024 року додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” (далі – Постанова №168) позивачу не нараховувалась та не виплачувалась.
ОСОБА_1 не погодившись із наведеним, вважав бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 протиправною та звернувся до адміністративного суду з позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для проведення позивачу передбачених законодавством додаткових виплат через отримання у лютому 2024 року травми під час проходження військової служби. 
При цьому безспірним є те, що позивач був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації та проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 у спірний період. 
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано приписами Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі – Закон №2232-XII). 
Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у редакції на час спірних відносин (далі – Постанова № 168) було передбачено, що військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам був затверджений наказом Міністерства оборони України №260 від 07 червня 2018 року, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі –  Порядок №260).
За приписами пункту 11 Розділу XXXIV “Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану” Порядку № 260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються, зокрема, військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Згідно із пунктом 12 Порядку № 260 підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.
На переконання апеляційного суду, на підставі аналізу вказаних правових норм суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідно до приписів Постанови №168 та Порядку №260 підставою нарахування та виплати додаткової винагороди у розмірі до 100000 грн за час перебування на стаціонарному лікуванні, а також перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії є пов`язаність цього поранення, травми саме із захистом Батьківщини.
За приписами пункту 4 Розділу XXXIV “Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану” Порядку № 260 передбачено, що підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Наказом Міністерства оборони України від 27 жовтня 2021 року № 332, який зареєстровано у Міністерстві юстиції України 24 грудня 2021 року за № 1667/37289, було затверджено Інструкцію про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України (далі – Інструкція №332).
Пунктом 3 Розділу І вказаної Інструкції передбачено, що вона поширюється на військові частини та військовослужбовців, крім військовослужбовців, які отримали гостре професійне захворювання (отруєння), поранення, контузію, травму, каліцтво, зникли, померли або загинули внаслідок бойових уражень або дій з боку противника в районі ведення бойових дій або проведення операції Об`єднаних сил.
Випадки гострого професійного захворювання (отруєння), поранення, контузії, травми, каліцтва, зникнення, смерті або загибелі військовослужбовців внаслідок бойових уражень або дій з боку противника є бойовими людськими втратами і обліку як нещасні випадки не підлягають.
Випадки гострого професійного захворювання (отруєння), поранення, контузії, травми, каліцтва, зникнення, смерті або загибелі військовослужбовців, що сталися в районі ведення бойових дій або проведення операції Об`єднаних сил, але не пов`язані з бойовими ураженнями або діями з боку противника, розслідуються згідно з вимогами цієї Інструкції.
Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ Інструкції №332 про кожний нещасний випадок потерпілий або військовослужбовець, який його виявив, чи інша особа повинен(на) негайно сповістити безпосереднього командира (начальника) чи керівника робіт і вжити заходів щодо надання необхідної допомоги потерпілому.
У разі настання нещасного випадку безпосередній командир (начальник) або керівник робіт зобов`язаний:
терміново організувати надання домедичної допомоги, а за можливості - невідкладної (екстреної) медичної допомоги потерпілому військовослужбовцю, забезпечити за потреби його доставку до закладу охорони здоров`я;
негайно повідомити про нещасний випадок командира військової частини;
зберегти до прибуття комісії з розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку місце події та устаткування, яке там знаходилось, у такому стані, у якому вони перебували на дату настання нещасного випадку (якщо це не загрожує життю чи здоров`ю інших військовослужбовців і не призведе до більш тяжких наслідків), а також вжити заходів щодо недопущення подібних нещасних випадків.
Згідно із пунктом 3 Розділу ІІ Інструкції №332 нещасний випадок, про який не було своєчасно повідомлено командуванню військової частини або внаслідок якого втрата працездатності настала не відразу, розслідується згідно з цією Інструкцією протягом місяця з дня надходження рапорту безпосереднього командира потерпілого або потерпілого військовослужбовця або заяви особи, яка представляє його інтереси.
Разом із тим, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що позивач або особа, яка представляє його інтереси, зверталися із рапортом чи заявою до командування Військової частини НОМЕР_1 з приводу обставин отримання ОСОБА_1 травми колін у лютому 2024 року.
При цьому апеляційний суд критично оцінює доводи представника позивача про неможливість підтвердження відповідного звернення ОСОБА_1 до командування через перебування у зоні бойових дій, оскільки позивач тривалий час після направлення на лікування перебував поза межами такої зони і мав можливість звернутися до командування Військової частини НОМЕР_1 з відповідним рапортом.
Водночас апеляційний суд звертає увагу на те, що за приписами пунктів 21.7.-21.8 глави 21 розділу ІІ «Порядок встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та осіб, звільнених з військової служби, зі службою у Збройних Силах України» Положення №402 постанова ВЛК про причинний зв`язок травми (поранення, контузії, каліцтва) та її наслідків приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або висновку, зазначеного в Акті проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії), за формою, наведеною у додатку 4 до Інструкції 332, Акті про нещасний випадок (зникнення, смерть), за формою, наведеною у додатку 5 до Інструкції 332, у разі проведення розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва). Також до ВЛК надається медична документація про первинне звернення за медичною допомогою військовослужбовця безпосередньо після одержання травми (поранення, контузії, каліцтва).
Показання свідків не є підставою для встановлення у військовослужбовців (осіб, звільнених з військової служби) факту перенесеного захворювання, травми (контузії, каліцтва, поранення).
З урахуванням наведеного не можуть вважатися допустимими доказами показання  позивача ОСОБА_1 , надані суду у якості свідка, а також відібрані адвокатом письмові пояснення військовослужбовця ОСОБА_2 на підтвердження факту отримання травми позивачем 03 лютого 2024 року під час проходження військової служби. 
Разом із тим, у відповідності до пункту 21.5 глави 21 Розділу 2 розділу ІІ «Порядок встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та осіб, звільнених з військової служби, зі службою у Збройних Силах України» Положення № 402 постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються, зокрема, в таких формулюваннях:
а) “Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини” - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції (операції об`єднаних сил), забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України”;
в) "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане, у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби, крім поранень (контузій, травм, каліцтв), одержаних за обставин фактичного виконання службових обов`язків, передбачених у підпункті “а” цього пункту;
г) “Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку (вказується вид події, що призвела до нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби” - якщо воно одержане військовослужбовцем у результаті нещасного випадку за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок вчинення ним правопорушення.
Під час лікування у Військовій частині НОМЕР_2 позивач пройшов медичний огляд позаштатною постійно діючою ВЛК Військової частини НОМЕР_2 , за результатами якого йому видано довідку № 1137 від 01 травня 2024 року, у якій отримана позивачем травма визначена як “ТАК, пов`язана з проходженням військової служби”.
Додатково апеляційний суд звертає увагу на те, що 15 лютого 2024 року у Медичному центрі “Еввіва”, м. Харків під час проведення обстеження ОСОБА_1 було встановлено діагноз: дегенеративний прямий горизонтальний розрив заднього рогу медіального меніска лівого та правого колінних суглобів.
При цьому дегенерація – це загальний термін, що означає поступове руйнування, спрощення або втрату функцій організму, клітин, тканин або органів. Цей процес може бути пов`язаний з еволюцією (катаморфоз), хворобами, старінням або несприятливими умовами, що призводить до втрати або зменшення певних ознак, функцій чи навіть цілих систем.
Згідно із зібраним лікуючим лікарем МКЛ №16 Дніпровської міської ради анамнезом ОСОБА_1 (виписка №2940), позивач повідомив лікаря про те, що «… з червня 2023 року почав наростати біль в обох колінних суглобах, обмеження рухів…».
Попри те, апеляційний суд акцентує увагу на відсутності у матеріалах справи належних і допустимих доказів того, що 03 лютого 2024 року ОСОБА_1 брав участь у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з урахуванням приписів пункту 4 Розділу XXXIV “Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану” Порядку № 260.
Водночас у матеріалах справи наявні докази про проведення ОСОБА_1 виплати додаткової винагороди  на підставі Постанови №168 лише за період з 29 січня 2024 року по 31 січня 2024 року (а.с. 83-84). 
Таким чином, на думку апеляційного суду, встановлені судом фактичні обставини дають підстави для висновку про можливе отримання позивачем травми колін у зв`язку із проходженням військової служби, однак не свідчать про те, що виявлені у нього ВЛК ушкодження здоров`я пов`язані саме із захистом Батьківщини. 
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року у справі №380/12608/24 – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Постанова у повному обсязі складена 22 серпня 2025 року.