П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 серпня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/22181/24	

Категорія:106000000          Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту:06.12.2024р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого  – Бітова А.І.
суддів             – Лук`янчук О.В.
                      – Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута згідно п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі – в/ч НОМЕР_1 ) про:
-          визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів за період з 29 січня 2020 року по 25 червня 2024 року у зв`язку з порушенням термінів виплати перерахунку грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 03 березня  2022 року виплаченого 25 червня 2024 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року у справі №420/33053/23;
-          зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів за період з 29 січня 2020 року по 25 червня 2024 року у зв`язку з порушенням термінів виплати перерахунку грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 03 березня 2022 року виплаченого 25 червня 2024 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року у справі №420/33053/23.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що за період з 29 січня 2020 року по 25 червня 2024 року у зв`язку з порушенням термінів виплати перерахунку грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 03 березня 2022 року виплаченого 25 червня 2024 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року у справі №420/33053/23, підлягає нарахуванню та виплата компенсація втрати частини грошових доходів.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що оскільки позивач не звертався із заявою до відповідача про виплату компенсації позов є передчасним. Спеціальними законодавчими актами не передбачена військовослужбовцям виплата компенсації втрати частини грошових доходів. У задоволенні позову просили відмовити.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 задоволено повністю.
Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів за період з 29 січня 2020 року по 25 червня 2024 року у зв`язку з порушенням термінів виплати перерахунку грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 03 березня  2022 року виплаченого 25 червня 2024 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року у справі №420/33053/23.
Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів за період з 29 січня 2020 року по 25 червня 2024 року у зв`язку з порушенням термінів виплати перерахунку грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 03 березня 2022 року виплаченого 25 червня 2024 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року у справі №420/33053/23.
В апеляційній скарзі в/ч НОМЕР_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги:
-          апелянт зазначає, що позивач не звертався до в/ч НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати невірно обчисленого грошового забезпечення. Відповідно відповідач не відмовляв позивачу у виплаті такої компенсації;
-          у відповідності до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі – Закон №2050-ІІІ) компенсація частини доходів проводиться тільки у випадку, якщо такі доходи були нараховані, але були затримані строки їх виплати;
-          наказ про виключення її зі списків особового складу військової частини при розгляді цієї справи позивач не оскаржує та не оскаржував раніше, що дає підстави вважати, що він фактично погодився з визначеними грошовими виплатами, зазначеними у наказі;
-          індексація грошового забезпечення не може вважатися складовою грошового забезпечення в розумінні ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі – Закон №2011-XI).
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги в/ч НОМЕР_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
ОСОБА_1 з 02 вересня 2003 року до 28 серпня 2023 року проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу №207 від 28 серпня 2023 року позивача 28 серпня 2023 року звільнено з військової служби у зв`язку з сімейними обставинами.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року по справі № 420/33053/23 позовну заяву ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_2 грошового забезпечення з 29 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01 січня 2020 року.
Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 29 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01 січня 2021 року. по 31 грудня 2021 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01 січня 2021 року.
Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з з 01 січня 2021 року. по 31 грудня 2021 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01 січня 2022 року по 03 березня 2022 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01 січня 2022 року. 
Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з з 01 січня 2022 року по 03 березня 2022 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішення суду набрало законної сили 24 квітня 2024 року.
На виконання рішення суду 25 червня 2024 року позивачу виплачено 79 937,31 грн.
Компенсація втрати частини грошових доходів не виплачена.
Вважаючи, що відповідач зобов`язаний виплатити йому також і компенсацію втрати доходів, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що у цих спірних правовідносинах встановлено несвоєчасну виплату середнього грошового забезпечення, що є підставою для нарахування компенсації втрати частини доходів.
Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації – невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Суд першої інстанції виснував, що компенсація втрати частини доходів не виплачувалась, таким чином позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів за затримку виплати сум грошового забезпечення з 29 січня 2020 року по день фактичної виплати – 25 червня 2024 року.
Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог, правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77, 122 КАС України, Закону України "Про оплату праці", Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159.
Колегія суддів не приймає до уваги та відхиляє, як необґрунтовані доводи апелянта, виходячи з наступного.
За змістом ч.2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч.2 ст. 12 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно абз.1 ч.1 ст. 9 Закону №2011-ІІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не передбачено компенсацію втрати доходів внаслідок несвоєчасної виплати їм грошового забезпечення. Проте, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації в цих правовідносинах суд прийшов до висновку про можливість застосування норм законодавства про працю як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час виплати грошового забезпечення військовослужбовцям.
Аналогічний правовий висновок щодо поширення на правовідносини проходження військової служби загальних норм трудового законодавства викладений в постановах Верховного Суду від 31 травня 2018 року у справі №823/1023/16 від 05 березня 2021 року у справі №120/3276/19-а.
Згідно ст. 1 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно ст. 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі – компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру:
-          пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством);
-          соціальні виплати;
-          стипендії;
-          заробітна плата (грошове забезпечення);
-          сума індексації грошових доходів громадян;
-          суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
-          суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
Згідно абз.6 п.3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі – Порядок №159), компенсації підлягають грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, сума індексації грошових доходів громадян.
Таким чином, у випадку бездіяльності роботодавця щодо нарахування та виплати працівнику індексації заробітної плати, такий працівник має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання роботодавця здійснити донарахування належних працівникові сум доходів.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі №822/1731/16 від 21 березня 2023 року у справі № 620/7687/21.
Статтею 4 Закону №2050-ІІІ встановлено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Відповідно ч.1 ст. 7 Закону № 2050-ІІІ і п.8 Порядку №159 відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.
Аналіз правових норм ст.ст. 1, 2, 4 Закону №2050-ІІІ і Порядку №159 свідчить, що ними фактично встановлено (визначено) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання у разі порушення встановлених строків виплати доходу (в тому числі грошового забезпечення) громадянам провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості з перерахованого грошового забезпечення. Крім того, відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону № 2050-ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством. Зазначену норму варто тлумачити у її системному зв`язку з нормами статей 2-4 Закону № 2050-ІІІ, які визначають, що компенсація втрати частини доходів через порушення строку їх виплати повинна нараховуватись у місяці, в якому проведено виплату заборгованості. Відповідно невиплата компенсації у вказаний період свідчить про відмову виплатити таку згідно із Законом № 2050-ІІІ і не потребує оформлення відмови окремим рішенням. 
Аналогічні правові висновки сформульовані у постанові Верховного Суду від 02 квітня 2024 року у справі №560/8194/20.
Вищевикладене спростовує посилання апелянта, що позивач не звертався до в/ч НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати невірно обчисленого грошового забезпечення та відповідач не відмовляв позивачу у виплаті такої компенсації;
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що  індексація грошового забезпечення не може вважатися складовою грошового забезпечення в розумінні ст. 9 Закону №2011-XI, колегія суддів відхиляє у зв`язку з тим, що в даній справі розглядається питання про нарахування та виплату позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати невірно обчисленого грошового забезпечення, а не через не нараховану чи невірно нараховану індексацію грошового забезпечення.
Таким чином, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що відповідач протиправно не нарахував і невиплатив позивачу компенсацію втрати частини доходів за затримку виплати сум грошового забезпечення з 29 січня 2020 року по день фактичної виплати – 25 червня 2024 року.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та є тотожними відзиву на позовну заяву, факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи.
Враховуючи все вищевикладене, колегія судів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 12 серпня 2025 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.