П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 червня 2025 р. Категорія: 106000000	м. Одеса	Справа № 420/35118/24	
Перша інстанція: суддя Марин П.П.,
час і місце ухвалення: спрощене провадження,
м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Семенюка Г.В.,
суддів – Федусика А.Г., Шляхтицького О.І., 

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 стосовно ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) за період з 01.10.2023 по 22.04.2024; - зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) за період з 01.10.2023 по 22.04.2024; - визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 стосовно ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення (посадового окладу; окладу за військовим званням; надбавки; доплати; премії) за період з 01.11.2023 по 22.04.2024; - зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавки; доплати; премії) за період з 01.11.2023 по 22.04.2024; - зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення, яке підлягало виплаті при звільненні з військової служби із урахуванням фактично виплачених сум грошового забезпечення, мотивуючи його тим, що ОСОБА_1 з 18.01.2023 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , про що свідчать відомості військового квитка серія НОМЕР_2 , на різних посадах. Довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 3258 від 05.04.2023, виданою на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 86 від 22.02.2023, підтверджено, що солдат ОСОБА_1 2002 р.н., 22 лютого 2023 року одержав мінно-вибухову травму, акубаротравму, закриту черtпно-мозкову травму, струс головного мозку, вогнепальне осколкове сліпе поранення ділянки лопатки зліва, пневмоторакс. Згідно з даними, отриманими з журналу бойових дій, встановлено, що за обставин безпосередньої участі у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 , військовослужбовець, призваний по мобілізації солдат ОСОБА_1 22.03.2023 в районі населеного пункту Кліщіївка зазнав поранення в результаті ворожого кулеметного обстрілу з АГС. Під час виконання бойового завдання перебував у засобах індивідуального захисту (бронежилет, шолом). Травма, отримана військовослужбовцем під час виконання бойового завдання, не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення та не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Позивач вказує, що з 22.02.2023 по день звільнення з військової служби 22.04.2024 Позивач перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) внаслідок тяжкої травми (поранення), проте відповідач перестав нараховувати та виплачувати додаткову винагороду за час стаціонарного лікування позивача з жовтня 2023 року, а будь-яке грошове забезпечення – з листопада 2023 року. Позивач вважає бездіяльність відповідача, яка виразилась у не нарахуванні та невиплаті грошового забезпечення в повному обсязі протиправною.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) за період з 01.10.2023 року по 22.04.2024 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і  начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) за період з 01.10.2023 року по 22.04.2024 року. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення (посадового окладу; окладу за військовим званням; надбавки; доплати; премії) за період з 01.11.2023 року по 22.04.2024 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавки; доплати; премії) за період з 01.11.2023 року по 22.04.2024 року. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що військовослужбовцям, які перебувають на лікуванні у зв`язку з пораненням більше 4 місяців, та яким таке перебування рішенням командира військової частини не продовжено (у зв`язку з ненадходженням із лікарняного закладу або ВЛК висновку про необхідність подальшого лікування військовослужбовця), виплата грошового забезпечення та додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень не здійснюється. Після надходження до військової частини НОМЕР_1 Роз`яснення Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України № 423/3515 від 14.06.2023 солдату ОСОБА_1 було призупинено нарахування та виплати з 01.11.2023 у зв`язку з відсутністю висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії) про необхідність подальшого лікування для прийняття командиром військової частини рішення про виплату позивачу грошового забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах. Також, апелянт зазначає, що військовою частиною НОМЕР_1 не було вчинено протиправних дій, якими були б порушені права, свободи або законні інтереси позивача, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та відповідно до довідки № 3258 від 05.04.2023 року про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) позивач 22 лютого 2023 року отримав: мінно-вибухову травму, акубаротравму, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, вогнепальне осколкове сліпе поранення ділянки лопатки зліва, пневмоторакс. Згідно з даними, отриманими з журналу бойових дій встановлено, що за обставин безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 , військовослужбовець призваний по мобілізації солдат ОСОБА_1 22.02.2023 року в районі населеного пункту Кліщіївка зазнав поранення в результаті ворожого кулеметного обстрілу з АГС. Під час виконання бойового завдання перебував у засобах індивідуального захисту (бронежилет, шолом). Травма отримана військовослужбовцем під час виконання бойового завдання, не пов`язана 3 вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення та не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 07.02.2024 року № 102/3 Військово-медичного клінічного центру Західного регіону встановлено, що травма позивача відноситься до тяжких, поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини та на підставі статті 76а графи ІІ Розкладу хвороб, та що позивач непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку, потребує звільнення від виконання службових обов`язків на строк, необхідний для затвердження свідоцтва про хворобу, але не більше тридцяти (30) календарних днів.
11.03.2024 року позивачем було подано до військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби у відставку відповідно до підпункту “Б” пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” за станом здоров`я на підставі висновку ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.04.2024 року № 126 солдата ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 ), в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_4 , колишнього гранатометника 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_5 механізованого батальйону, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22 квітня 2024 року №123-РС у відставку із припиненням строку контракту за підпунктом "б" пункту 3 (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби) частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" вважати, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . З "22" квітня 2024 року виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. 
Також у вказаному наказі зазначено: 
- виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 523% від посадового окладу;
- виплатити надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років;
- відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виплатити грошову компенсацію за: 30 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік; 30 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2024 рік. Відповідно до статті 16-2 Закону України "Про відпустки" виплатити компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій: строком 14 календарних днів за 2023 рік; строком 14 календарних днів за 2024 рік;
- виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік;
- відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 15 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення.
Також, позивачем до суду надано копії:
- виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № Е, виданої КП “Дніпровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова” про перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 22.02.2023 по 14.03.2023;
- виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 3032, виданої НКП “Київська міська клінічна лікарня № 4” про перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 14.03.2023 по 31.03.2023;
- виписного епікризу № 4812, виданого Національним Військово-медичним клінічним центром “Головний військовий клінічний госпіталь” про перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 31.03.2023 по 24.04.2023;
- виписного епікризу № 33362, виданого КНП “ 1 територіальне медичне об`єднання м. Львова”, ВП “Лікарня Святого Луки” про перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 24.04.2023 по 22.05.2023;
- доказу госпіталізації або втручання, виданого Військовим шпиталем в Сарагосі (Іспанія) про перебування позивача на лікуванні у період з 23.05.2023 по 17.10.2023;
- епікризу перевідного в інший лікувальний заклад з медичної картки стаціонарного хворого № 13324, виданого Військово-медичним клінічним центром Західного регіону про перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 17.10.2023 по 25.10.2023;
- виписки-епікризу із медичної картки стаціонарного хворого № 4604, виданої КП “Рівненський обласний госпіталь ВВ” про перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 25.10.2023 по 16.11.2023;
- виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 4074, виданої ТзОВ “МРЦ “Модричі” про перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 16.11.2023 по 21.11.2023;
- виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 97776, виданої КНП “ 1 територіальне медичне об`єднання м. Львова”, ВП “Лікарня Святого Пантелеймона” про перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 21.11.2023 по 28.11.2023;
- виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 4127, виданої ТзОВ “МРЦ “Модричі” про перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 28.11.2023 по 18.12.2023;
- виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 105970, виданої КНП “1 територіальне медичне об`єднання м. Львова”, ВП “Лікарня Святого Пантелеймона” про перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 18.12.2023 по 22.12.2023;
- виписки № 4953, виданої ТзОВ “МРЦ “Модричі” про перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 22.12.2023 по 29.01.2024;
- епікризу виписного, виданого Військово-медичним клінічним центром Західного регіону про госпіталізацію позивача у період з 29.01.2024 по 08.02.2024;
- виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 5079, виданої ТзОВ “МРЦ “Модричі” про перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 08.02.2024 по 01.06.2024.
Відповідно довідки про грошове забезпечення позивача у період 01/2023-12/2023 та 01/2024-04/2024 ОСОБА_1 у період з 01.11.2023 по 22.04.2024 не отримував грошове забезпечення, а у період з 01.10.2023 по 22.04.2024 не отримував додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу його перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року.
Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року передбачено термін виплати військовослужбовцю додаткової винагороди у розмірі 100 000, 00 грн. під час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та про доцільність їх задоволення. При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача на роз`яснення Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 14.06.2023 року № 423/3515, оскільки такі роз`яснення не є нормативно-правовим актом та не можуть встановлювати порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців.
П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке:
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Згідно зі ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.
Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності.
Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до абзацу 1 статті 1-1 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XІІ), законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який станом на дату прийняття даного рішення не припинено.
Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 “Про введення воєнного стану в Україні” та № 69 “Про загальну мобілізацію”, Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнято постанову № 168, пунктом 1 якої (в первинній редакції) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 5 зазначеної Постанови КМУ № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.
В подальшому до вказаної постанови вносилися зміни, зокрема постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 09.08.2023 року (у частині виплати додаткової винагороди застосовується з 1 червня 2023 року).
У відповідності до п.1-2 Постанови № 168 (у редакції Постанови КМУ № 836 від 09.08.2023 року) установлено, що виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Наказом Міністерства оборони № 44 від 25.01.2023 року доповнено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, новим розділом - XXXIV Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану, в п.2 якого передбачено, що на період дії воєнного стану додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 у розмірі 100 000 грн. виплачується тим військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).
Пунктами 11 та 12 цього розділу встановлено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які зокрема у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Вказаний нормативно-правовий акт набрав законної сили 31.01.2023 з моменту офіційного оприлюднення після реєстрації в Міністерстві юстиції України та застосовується з 01 лютого 2023 року, про що безпосередньо зазначено в п.3 Наказу № 44 від 25.01.2023.
Отже, з вищенаведених норм вбачається, що військовослужбовці мають право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100 000, 00 грн. за умови зокрема перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом) або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії та за весь час такого перебування.
З матеріалів справи вбачається та відповідачем не заперечується, що позивач у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебував на стаціонарному лікуванні у різних медичних закладах у період з зокрема 01.10.2023 по 22.04.2024 року.
Водночас, як вбачається з матеріалів справи, позивачу у вказаний період додаткову винагороду у розмірі до 100 000, 00 грн. відповідачем не нараховано та не виплачено.
Отже, відповідачем до суду не надано належних та достатніх доказів на підтвердження нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. у повному розмірі пропорційно часу його перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року.
Відповідно до п. 11 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) становить не менше тижня та не може перевищувати в цілому чотирьох місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні). У разі направлення військовослужбовця на лікування за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, загальний час його перебування на лікуванні за кордоном, включаючи час переміщення з одного іноземного закладу охорони здоров`я до іншого та час очікування між плановими хірургічними втручаннями, не може перевищувати дванадцяти місяців підряд.
Аналогічно абзац 2 пункту 9 розділу І Порядку № 260 визначає, що грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства (абзац 3 пункту 9 розділу І Порядку № 260).
Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Отже, відповідно до законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, виплати грошового забезпечення після дванадцяти місяців лікування у іноземних медичних закладах та перебування у відпустці за станом здоров`я можуть бути продовжені за наявності висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії) про потребу в лікуванні та рішення командира військової частини про продовження виплати.
З матеріалів справи вбачається, що позивач отримав поранення та вибув у зв`язку з цим на лікування у лютому 2023 року, у період з 23.05.2023 року по 17.10.2023 року лікувався у військовому шпиталі в Сарагосі (Іспанія) та з 17.10.2023 року продовжував лікування у стаціонарі в лікувальних закладах на території України.
При цьому, як вбачається з епікризу перевідного в інший лікувальний заклад з медичної картки стаціонарного хворого № 13324, виданого Військово-медичним клінічним центром Західного регіону, виписки-епікризу із медичної картки стаціонарного хворого № 4604, виданої КП “Рівненський обласний госпіталь ВВ”, виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 4074, виданої ТзОВ “МРЦ “Модричі” та епікризу виписного, виданого Військово-медичним клінічним центром Західного регіону № 1258 - всі ці документи містять висновки лікувальних закладів щодо направлення позивача у інші лікувальні заклади для продовження ним лікування та реабілітації, що згідно з абзацом 3 пункту 9 розділу І Порядку № 260 є підставою для продовження виплати позивачу грошового забезпечення.
Відтак, зважаючи на викладене, оскільки постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року передбачено термін виплати військовослужбовцю додаткової винагороди у розмірі 100 000, 00 грн під час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та про доцільність їх задоволення.
При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача на роз`яснення Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 14.06.2023 року № 423/3515, оскільки такі роз`яснення не є нормативно-правовим актом та не можуть встановлювати порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців.
Щодо вимог позивача про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення, яке підлягало виплаті при звільненні з військової служби із урахуванням фактично виплачених сум грошового забезпечення, суд зазначає, що у позовній заяві відсутнє будь-яке її обґрунтування.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року по справі № 420/35118/24, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

           Суддя-доповідач 		Г.В. Семенюк	
           Судді	  	О.І. Шляхтицький    А.Г. Федусик