ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2025 року
м. Київ
справа № 127/3006/24
провадження № 51 - 5708 км 24
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                         ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції                               ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене
до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024020000000086
від 24 січня 2024 року, щодо
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Борщагівка Погребищенського району Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого
за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
за ст. 204 ч. 1 КК України,
за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 06 листопада 2024 року.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2024 року ОСОБА_7 засуджено за ст. 204 ч. 1 КК України до покарання у виді штрафу
в розмірі семи тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 119 000 грн, з конфіскацією та знищенням незаконно виготовлених товарів, а саме: 180 тетрапаків з рідиною, пластикової ємності об`ємом 200 л із рідиною з різким запахом спирту та 260 пластикових пляшок об`ємом по 1,5 л з рідиною темно-коричневого кольору.
Прийнято рішення щодо процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження і речових доказів, зокрема автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернуто власнику.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.
ОСОБА_7 , не маючи ліцензії на торгівлю підакцизними товарами, порушуючи встановлений законом порядок збуту таких товарів, за обставин, детально викладених у вироку суду, з січня-лютого 2022 року по 13 липня 2023 року незаконно придбавав алкогольні напої, зберігав, транспортував їх на власному автомобілі «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з метою збуту та збував їх на території Вінницького району Вінницької області.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06 листопада 2024 року апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_8 задоволено.
Вирок місцевого суду змінено в частині вирішення питання щодо речових доказів, виключено з нього рішення щодо повернення власнику автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та на підставі статей 96-1, 96-2
КК України конфісковано цей транспортний засіб у власність держави, а в решті вирок залишено без зміни.
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційних скаргах, які за змістом є аналогічними, засуджений ОСОБА_7 
та ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просять змінити ухвалу апеляційного суду та повернути автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власнику.
Зазначають, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_7 
є власником вказаного автомобіля, право на який 20 вересня 2023 року
на підставі договору-купівлі продажу набула ОСОБА_6 , будучи необізнаною
про незаконне використання транспортного засобу, а тому апеляційний суд безпідставно конфіскував автомобіль, який перебував у власності добросовісного набувача, чим порушив вимоги ст. 100 КПК України.
Вважають, що апеляційний суд не врахував критерії «пропорційності»
та «справедливої рівноваги» між суспільними та приватними інтересами
при застосуванні спеціальної конфіскації майна, не звернув уваги на порушення передбаченого ст. 171 ч. 5 КПК України строку подачі клопотання про арешт тимчасово вилученого майна.
Крім того, ОСОБА_7 вказує, що справа розглядалась у м. Вінниці, однак в ухвалі апеляційного суду зазначено про її розгляд в м. Херсоні, що є грубим порушенням.
Заперечень на касаційні скарги від учасників судового провадження не надходило.
Учасників судового провадження належним чином повідомлено про час та місце касаційного розгляду, заяв про відкладення касаційного розгляду від учасників судового провадження, які не прибули в судове засідання, не надійшло.
Від засудженого ОСОБА_7 02 червня 2025 року надійшло клопотання
про проведення касаційного розгляду без його участі.
Позиції учасників судового провадження
ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримала касаційні скарги, вважала
їх обґрунтованими та просила задовольнити.
У судовому засіданні прокурор вважала касаційні скарги необґрунтованими
і просила залишити їх без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла до таких висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального
та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94цього Кодексу,
та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Обґрунтованість засудження ОСОБА_7 за ст. 204 ч. 1 КК України у касаційному порядку ніким не оспорюються, а доводи касаційних скарг щодо безпідставного застосування апеляційним судом спеціальної конфіскації майна є безпідставними.
Відповідно до ст. 96-1 ч. 1 КК України спеціальна конфіскація полягає
у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 96-2 ч. 1 п. 4 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані
або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих,
що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати
про їх незаконне використання.
Положеннями ст. 98 ч. 1 КПК України передбачено, що речовими доказами
є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом
або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
За змістом ст. 100 ч. 9 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
Як зазначено в ст. 100 ч. 9 п. 1 КПК України, гроші, цінності та інше майно,
які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).
З матеріалів провадження вбачається, що автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого був ОСОБА_7 , згідно з постановою слідчого від 13 липня 2023 року визнано речовим доказом та відповідно до ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 01 серпня 2023 року на нього накладено арешт.
За результатом розгляду кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що вказаний вище автомобіль був використаний ОСОБА_7 як засіб та знаряддя вчинення кримінального правопорушення, при цьому місцевий суд прийняв рішення про його повернення власнику.
Переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою прокурора, апеляційний суд встановив, що станом на момент вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, у вчиненні якого його визнано винним і засуджено, автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належав йому на праві власності  і використовувався ним як засіб вчинення кримінального правопорушення. За таких обставин апеляційний суд на підставі статей 96-1, 96-2 КК України прийняв рішення про конфіскацію  вказаного автомобіля у власність держави, виключивши з вироку місцевого суду рішення про його повернення власнику.
З урахуванням часу, протягом якого ОСОБА_7 здійснював злочинну діяльність, обсягів збутих ним підакцизних товарів, суспільної небезпеки такої діяльності, посилання в касаційних скаргах про неврахування апеляційним судом
при застосуванні спеціальної конфіскації майна ОСОБА_7 критеріїв «пропорційності» та «справедливої рівноваги» між суспільними та приватними інтересами є безпідставним, оскільки відповідне рішення постановлено
з урахуванням зазначених критеріїв, не порушує справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб
та не покладає на ОСОБА_7 надмірний індивідуальний тягар.
Відповідно до вимог ст. 171 ч. 5 КПК України клопотання слідчого, прокурора
про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Доводи ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про порушення органом досудового розслідування встановлених у ст. 171 ч. 5 КПК України строків на подачу клопотання про арешт тимчасово вилученого майна - автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є безпідставними, оскільки відповідне клопотання було подане слідчим 14 липня 2023 року, тобто на наступний день після проведення обшуку вказаного автомобіля та визнання його речовим доказом (т. 1, а.к.п. 142-157).
Твердження авторів касаційних скарг про те, що ОСОБА_6 є добросовісним набувачем зазначеного вище автомобіля та була необізнаною про його незаконне використання спростовуються дослідженими місцевим судом матеріалами кримінального провадження, зокрема результатами негласних слідчих (розшукових) дій.
Матеріалами кримінального провадження, в тому числі журналом та аудіозаписом судового засідання від 06 листопада 2024 року,підтверджено, що його апеляційний розгляд проведено Вінницьким апеляційним судом у м. Вінниці, а тому помилкове зазначення в оскаржуваній ухвалі про розгляд справи в м. Херсоні, на що звертає увагу засуджений у касаційній скарзі, не впливає на законність та обґрунтованість вказаного судового рішення.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами
для зміни чи скасування ухвали апеляційного суду, не виявлено.
Спір про право власності на вказаний автомобіль може бути вирішений в порядку і спосіб та відповідно до законодавства України, що регулює вказані правовідносини.
За таких обставин, підстав для задоволення касаційних скарг засудженого
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 і зміни ухвали суду апеляційної інстанції за результатом касаційного розгляду не встановлено.
Керуючись статтями 436, 438 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 06 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3