Номер провадження: 22-ц/813/2724/25 
Справа № 522/5652/23
Головуючий у першій інстанції Чернявської Л.М.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів: Громіка Р.Д., Сегеди С.М., 
при секретарі судового засідання: Узун Н.Д.,
за участю: представника позивача – ОСОБА_1 ,
переглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», в інтересах якого діє Царюк Марія Зенонівна, на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2024 року про відмову у забезпеченні позову по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:
Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» (- далі ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулось до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.
В ході розгляду справи в суді першої інстанції, представник ПАТ АБ «Укргазбанк» - Поліщук П.А. звернувся із заявою про забезпечення позову в якій просив суд накласти арешт на нерухоме майно:
квартиру, загальною площею 160,2 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 9932675, що належить ОСОБА_2 ;
квартиру, загальною площею 43,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1472043851101, що належить ОСОБА_2 ;
квартиру, яка знаходить за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 935999151101, що належить ОСОБА_2 ..
Позивач зазначив, що у разі ухвалення судом рішення на користь АБ «Укргазбанк» його виконання буде неможливим/ускладненим за рахунок реалізації іпотечного майна, оскільки в країні введено військовий стан та мораторій на задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки.
15 жовтня 2024 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси у задоволенні заяви представника ПАТ АБ «Укргазбанк» про забезпечення позову по справі за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ПАТ АБ «Укргазбанк», в інтересах якого діє Царюк М.З., подано апеляційну скаргу в якій скаржник просить суд скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання до апеляційного суду з`явився представник позивача – Царюк М.З., яка просила апеляційну скаргу задовольнити. Інші учасники справи до суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи (т. 2, а.с. 34-37).
Відповідачці ОСОБА_2 судова повістка направлялась на адресу її проживання/реєстрації, проте поштові повідомлення повернулись до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Згідно ч. 1 ст. 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місце знаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Таким чином, оскільки судові повістки направлялась на всі відомі суду адреси місця проживання та реєстрації відповідача та враховуючи, що отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а саме суду, апеляційний суд в достатній мірі виконав обов`язок щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача не надано жодних доказів, які б підтверджували вчинення відповідачем конкретних дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання, а саме дій спрямованих на відчуження належного їм нерухомого майна, на яке позивач просить накласти арешт, та підготовки до вчинення будь-яких реєстраційних дій стосовно цього майна.
Апеляційний суд, дослідивши матеріали та обставини справи, вважає вірними вказані висновки суду першої інстанції з огляду на наступне.
З матеріалів справи встановлено, що звертаючись до суду з позовом, позивачем повідомлено, що 08 грудня 2015 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №008/12/КР-2015. Позичальник умов договору не виконав в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 2 753 566,51 грн.
В якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором від 08.12.2015 між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки ві 08.12.2015, відповідно до умов якого у заставу позивачу надано квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . Вказана квартира належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 14.12.2007.
На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 753 566,51 та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки – квартиру за адресою: АДРЕСА_4 .
Звертаючись із заявою про забезпечення позову, позивач зазначив, що існує ймовірність відчуження відповідачем належного йому нерухомого майна з метою ухилення від виконання зобов`язань на значну суму коштів. На підтвердження своїх доводів, позивачем надано до суду першої інстанції інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які, на думку позивача, підтверджують факт того, що нерухоме майно, на яке позивач просить накласти арешт, дійсно належить відповідачам, таке майно не є заставним майном і не перебуває в іпотеці. Позивач вважає, що не достовірність існування обставини відчуження належного відповідачу майна, а ймовірність такого відчуження в майбутньому може унеможливити виконання судового рішення при задоволенні позовних вимог.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що будь-яких інших доводів та доказів на підтвердження того, що відповідачем здійснюються дії спрямовані на ускладення чи можливе ухилення від виконання рішення суду по даній справі, у разі задоволення позову, позивачем до суду не надано.
Крім того позивачем не надано жодних доказів на підтвердження орієнтованої вартості нерухомого майна, відносно якого заявлені заходи забезпечення позову, за наслідком чого суд позбавлений можливості встановити співмірність заявлених заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами та ціною позову. Заява про забезпечення позву не містить об`єктивних обґрунтувань ризиків не виконання рішення суду, обставин, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Відповідно до ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ і з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави
Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, а саме п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Інститут забезпечення позову, за своєю суттю, повинен слугувати гарантією для забезпечення виконання судового рішення, у випадку задоволення позову, в майбутньому та усунення можливих майбутніх перешкод його виконання. При цьому необхідно враховувати, що ухвалення відповідного рішення, серед іншого, повинно мати законну та виправдану мету. Вказане означає, що застосування відповідного заходу забезпечення позову має бути належним чином вмотивовано та підтверджено відповідними доказами.
Приймаючи ухвалу про задоволення вимог заявника та вжиття відповідних заходів забезпечення позову суд повинен повно та всебічно дослідити матеріали справи, встановити всі обставини, які мають значення для вирішення відповідного питання, навести обґрунтовані мотиви, які можуть свідчити про існування загрози невиконання або утруднення виконання рішення суду в майбутньому.
Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 12.02.2020 в справі №381/4019/18 зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до абзацу 3 пункту 4 наведеної вище постанови Пленуму, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що вимоги заяви про забезпечення позову такими, що не підлягають задоволенню так як доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, а тому підстави для скасування ухвали відсутні.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Отже, суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, дослідив усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, на предмет пропорційності співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою у контексті конституційного принципу верховенства права та права на справедливий розгляд, та керуючись критерієм «поза розумним сумнівом», дав їм правильну оцінку та обґрунтовано виходив з того, що відсутні законні підстави для застосування заходів забезпечення позову.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Тому, законних підстав для скасування ухвали суду й ухвалення нового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову у апеляційного суду немає.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних суду першої інстанції, апеляційний суду на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляючи апеляційну скаргу, залишає рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», в інтересах якого діє Царюк Марія Зенонівна, - залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2024 року про відмову у забезпеченні позову- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складено: 23 червня 2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда