УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/1106/25 Головуючий у 1-й інст. Маслак В. П. 
Категорія 55 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року 

       Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Павицької Т.М., Шевчук А.М., 
з участю секретаря 
судового засідання         Смоляра А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу №296/1106/25 за позовом представника ОСОБА_1  – адвоката Дятла Володимира Івановича до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як спадкоємця ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Ямська», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: ОСББ «Доманевський», Департамент реєстрації Житомирської міської ради, ОСОБА_7 , про захист особистого немайнового права, зобов`язання вчинити дії,
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1  – адвоката Дятла Володимира Івановича на ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 08 травня 2025 року, постановлену під головуванням судді Маслак В.П. у місті Житомирі,

в с т а н о в и в :

У січні 2025 року ОСОБА_1 через свого представника звернулась з даним позовом в якому просила захистити особисте немайнове її право та право здійснення останньою особистого немайнового права в інтересах її малолітньої дитини ОСОБА_7 щодо права на невтручання в особисте та сімейне життя у зв`язку з обробкою персональних даних та зобов`язати Департамент реєстрації Житомирської міської ради скасувати реєстраційну дію/запис 13051020000013969 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 22 березня 2017 року.
Позов мотивувався тим, що відповідно до додатків до протоколу №1 від 15 березня 2017 року, які є установчим документом державної реєстрації створення юридичної особи – ОСББ «Доманевський» та виданий на запит з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, згідно якого незаконно зареєстрована інформація про персональні дані позивачки та її малолітньої дитини. Вважала, що державний реєстратор не здійснював перевірку щодо достовірності наданих уповноваженою особою відомостей, що були внесені до реєстру при проведенні спірної реєстраційної дії. Цим порушуються її немайнові права та немайнові права малолітньої дитини.
Ухвалою Корольовського районного суду міста Житомира від 14 березня 2025 року було відкрито провадження по справі і призначеного розгляд за правилами загального позовного провадження із проведенням підготовчого засідання та повідомленням сторін (а.с.53-54).

08 травня 2025 року ухвалою цього ж суду на підставі пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України провадження у справі закрито.
У поданій апеляційній скарзі, представник позивача, просить її скасувати як таку, що перешкоджає подальшому розгляду, а матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Зазначає, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.
Вказує, що судом не визначено, що предмет спору у даній справі є скасування реєстраційної дії/запису 13051020000013969 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 22 березня 2017 року, якою проведено державну реєстрацію відомостей про юридичну особу та включено відомості про позивача та її дитину, як засновників юридичної особи ОСББ «Доманевський».
Також, суд не встановив, що у зв`язку з цим між сторонами залишились неврегульовані питання, оскільки порушене право позивачки на невтручання в особисте життя є не захищене, оскільки її відомості та її дитини поширюються з дня здійснення дії/запису державним реєстратором.
Звертає увагу, що суд не з`ясував обґрунтування заявлених вимог в позовній заяві де було зазначено, що позивач не мала жодного відношення до формування даного документу та особисто не зверталась до Відповідачів та не передавала будь-які данні про себе та свою дитину. Більш того, вона не давала згоду на обробку їх персональних.
Крім того, судом не оглянуто належний доказ, який містить інформацію щодо предмета доказування, про що описано в позовній заяві.
Суд першої інстанції не звернув увагу, що позовна заява мотивована висновками постанови Верховного суду по аналогічному предмету спору у взаємозв`язку із аналогічним способом захисту щодо порушеного права позивача.
Просить апеляційний суд врахувати висновки постанов Верховного Суду у справі від 20 вересня 2021 року № 638/3792/20, у справі від 12 жовтня 2021 року № 233/2021/19 та у справі від 29 травня 2024 року № 497/1352/22.
У поданому відзиві представник ТОВ «Ямська» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду без змін.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 – адвокат Дятел В.І. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити та надав пояснення, які відповідають доводам поданої скарги.
Представник ТОВ «Ямська» - адвокат Якухно О.М. апеляційну скаргу не визнав, просив відмовити у її задоволенні та підтримав відзив на апеляційну скаргу.
Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України.
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що у ній відсутній предмет спору.
Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду мотивуючи таким.
Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом частини 5 статті 12 ЦПК  України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.
Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження (частина 2 статті 19 ЦПК України).
Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.
Частиною 1 статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом частини 2 статті 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Таким чином, правом звернення до суду із позовом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів та, відповідно, таке цивільне право або інтерес може бути захищено судом у спосіб, який, зокрема, не суперечить чинному законодавству, договору та має бути ефективним.
Захист цивільних прав – це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.
Закриття провадження у справі – це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Пунктом 2 частини 1 статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Позовна заява представника ОСОБА_1 – адвоката Дятел В.І. зводиться до незгоди із державною реєстрацією створення юридичної особи – ОСББ «Доманевський», оскільки такими діями, на його думку, порушено особисті немайнові права позивачки та права її неповнолітньої дитини на захист персональних даних.
Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, мають враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права.
Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 зробила висновок, що вимога про скасування державної реєстрації ОСББ є неналежним способом захисту прав та інтересів, і не призводить до припинення діяльності ОСББ. Звернення з такою вимогою є підставою для закриття провадження у справі за відсутності спору, оскільки це не є спосіб захисту, а втручання в діяльність ОСББ.
У постанові від 06 лютого 2019 року у справі №522/12901/17-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
Згідно висновку викладеного у зазначеній постанові, закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.
Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не взято до уваги висновки Верховного Суду у справі від 20 вересня 2021 року № 638/3792/20, у справі від 12 жовтня 2021 року № 233/2021/19 та у справі від 29 травня 2024 року № 497/1352/22 є неприйнятними, оскільки правовідносини, які переглядалися касаційною інстанцією по даним провадженням не є ревелантними щодо правовідносин, які є предметом по даній справі. 
З урахуванням встановленого, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору згідно пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду та не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали, яка відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.
Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали місцевого суду – без змін.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – адвоката Дятла Володимира Івановича залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 08 травня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                       Судді

Повний текст постанови складений: 01 серпня 2025 року.