Номер провадження: 33/813/1675/25
Номер справи місцевого суду: 521/9614/25 
Головуючий у першій інстанції Ганошенко С. А. 
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі судді - Комлевої О.С.,
з участю:
секретаря судового засідання Громовенко А.Г.,
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , 
адвоката Гусельщикової Марини Анатоліївни, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,
потерпілого – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, а також апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 на постанову Хаджибейського районного суду м. Одеси від 23 червня 2025 року,- 

в с т а н о в и в:
Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.
Постановою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 23 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.
Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів стосовно строку на апеляційне оскарження 
На вищевказану постанову суду адвокат Гусельщикова М.А., представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – 25 липня 2025 року подала апеляційну скаргу, в якій просила постанову суду скасувати та постановити нове рішення, яким закрити провадження у справі.
Також, в апеляційній скарзі апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, посилаючись на те, що повний текст постанови ОСОБА_1 отримав лише 01 липня 2025 року та 10 липня 2025 року звернувся до апеляційною скаргою разом з клопотанням про поновлення строку. Однак постановою Одеського апеляційного суду від 21 липня 2025 року відмовлено в поновленні строку. Також апелянт просив суд врахувати, що лише після ознайомлення з повним текстом постанови йому стало відомо про притягнення його до адміністративної відповідальності, а тому постала необхідність пошуку адвоката та часу на підготовку обґрунтованої апеляційної скарги. 

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В обґрунтування апеляційної скарги адвокат Гусельщикова М.А., посилається на таке.
Водій другого транспортного засобу здійснюючи поворот опинився на смузі зустрічного руху, що призвело до зіткнення транспортних засобів. 
Зі схеми ДТП вбачається порушення водієм автомобілю «Renault Express» п.п. 10.1, 10.5 ПДР України.
Апелянт зауважив, що схема місця ДТП є недопустимим доказом, оскільки містить недоліки.
Співробітниками поліції не було відібрано пояснень у ОСОБА_1 .
Апелянт зазначив про невідповідність схеми місця ДТП з Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Висновки за результатами розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження
Дослідивши клопотання та матеріали справи, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Гусельщикову М.А., потерпілого ОСОБА_2  апеляційний суд дійшов висновку про задоволення клопотання за таких підстав. 
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому, що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Відповідно до приписів ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо особа не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову було ухвалено судом першої інстанції 23 червня 2025 року, за участю  ОСОБА_1 , копію постанови суду ОСОБА_1 отримав 30 червня 2025 року (а.с.11 зворот), та 10 липня 2025 року звернувся до суду з апеляційною скаргою, однак постановою Одеського апеляційного суду від 21 липня 2025 року відмовлено в поновленні строку та повернуто апеляційну скаргу апелянту. 25 липня 2025 року адвокат Гусельщикова М.А., представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 повторно звернулася до суду з апеляційною скаргою та просила суд поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду зазначивши інші підстави поновлення строку, а саме те, що після отримання повного тексту стало відомо про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, та пошуку адвоката. 
За вказаних обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що необхідно поновити строк на апеляційне оскарження та забезпечити ОСОБА_1 право на доступ до правосуддя. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Гусельщикову М.А., потерпілого ОСОБА_2 дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.
Частиною 7 ст. 294 КпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно зі ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційний суд вважає, що під час судового розгляду даної справи суд першої інстанції дотримався вказаних норм права та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №346650 від 30 травня 2025 року, водій  ОСОБА_1 – 30.05.2025 року о 20:56 годині в м. Одеса, вул. 7-а Степова, 40, керуючи транспортним засобом «FIAT VIKENT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час руху прямо, не надав перевагу у русі автомобілю «RENAULT EXPRESS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, та скоїв з ним зіткнення. Автомобілі отримали механічні пошкодження та матеріальні збитки. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.16.6 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 (далі по тексту ПДР).
Вина  ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП доведена під час судового розгляду справи судом першої інстанції та в ході апеляційного перегляду справи і підтверджується наступними доказами: 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №346650 від 30 травня 2025 року; 
- схемою місця ДТП від 30 травня 2025 року;
- письмовими поясненнями водія ОСОБА_2 ;
Зазначені докази, які були повторно досліджені в ході апеляційного розгляду, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та повністю підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до пункту 16.6 ПДР України, повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч. 
Так, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що водій ОСОБА_1 порушив пункт 16.6 ПДР України, в наслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками що зазначено в протоколі і є складовою адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.
У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 вину не визнав, пояснив, що правила дорожнього руху не порушував, він зупинився на дорожній знак «STOP», хоча він погано проглядається під час перебування за кермом, стверджує, що зіткнення відбулось, коли його автомобіль вже стояв, тобто не з його вини, а з вини автомобілю «RENAULT EXPRESS», який здійснював поворот наліво. 
Відповідно до диспозиції ст. 124 КУпАП адміністративним порушенням вказаної норми матеріального права є порушення учасниками дорожнього руху ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Одним з основоположних принципів судочинства у справах про адміністративні правопорушення є принцип диспозитивності, відповідно до якого учасники адміністративно-юрисдикційного провадження за власним розсудом можуть розпоряджатися своїми правами: звертатися чи не звертатися зі скаргами в органи адміністративної юстиції, знайомитися чи не знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, користатися послугами перекладача, оскаржити постанови по справах про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно з ч.2 ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Метою застосування адміністративного стягнення є виховання правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил суспільного співжиття; запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, покарання та виправлення правопорушника, відшкодування збитків.
Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення на ОСОБА_1  було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ст.124 КУпАП. 
Доводи апеляційної скарги адвоката Гусельщикової М.А., про те, що схема місця ДТП є недопустимим доказом, оскільки містить недоліки, апеляційний суд вважає необгрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме, схемою місця ДТП, складеною 30 травня 2025 року, яка підписана  ОСОБА_1  та з якої вбачається що  ОСОБА_1 не внесено будь-яких зауважень.
Доводи апеляційної скарги адвоката Гусельщикової М.А., про те, що співробітниками поліції не було відібрано пояснень у ОСОБА_1  апеляційний суд вважає непереконливими, оскільки з матеріалів справи не вбачається звернення ОСОБА_1  чи його захисника з дисциплінарною скаргою до керівництва поліції для проведення службової перевірки або до суду адміністративної юрисдикції, з позовом щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності працівників поліції, як суб`єктів, що наділені владними повноваженнями.
Суд звертає увагу на те, що в протоколі чітко зафіксоване правопорушення зазначено у п. 16.6 ПДР України, а тому доводи апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження.
Інші доводи апелянта мають формальний характер та спрямовані на ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Отже, посилання апелянта на незаконність постанови судді є непереконливими.
Інших правових доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для її скасування або зміни, апелянтом не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.
Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невизнання своєї вини розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. 
ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги  про те, що в діях ОСОБА_1  відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки спростовується вищевикладеним.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Підстав для скасування постанови суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.
Зважаючи на викладене, постанова суду щодо доведеності вини, кваліфікації дій, накладеного стягнення – є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування не має, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:
Клопотання адвоката Гусельщикової Марини Анатоліївни, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження – задовольнити. 
Поновити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Хаджибейського районного суду м. Одеси від 23 червня 2025 року. 
Апеляційну скаргу адвоката Гусельщикової Марини Анатоліївни, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Постанову Хаджибейського районного суду м. Одеси від 23 червня 2025 року – залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку на підлягає.
Повний текст постановлено 25 серпня 2025 року.

Суддя Одеського апеляційного суду         О.С. Комлева