ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

27 червня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 747/486/24
Головуючий у першій інстанції – Тіщенко Л. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/223/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді: Скрипки А.А.
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

сторони:
позивач:  Товариство  з  обмеженою  відповідальністю  ”Фінансова 
компанія ”Ейс”
відповідач: ОСОБА_1 

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Ейс” на рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області у складі судді Тіщенко Л.В. від 30 жовтня 2024 року, місце ухвалення рішення с-щеТалалаївка, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Ейс” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

                       В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Ейс” звернулось до суду з даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача суму заборгованості в розмірі 43 556 грн. 91 коп., яка складається із наступного: 8 439 грн. 30 коп. - заборгованість по кредиту; 35 117 грн. 61 коп. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Також позивач ставив питання про стягнення із відповідача на свою користь суми сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 422 грн. 40 коп., а також судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. В обґрунтування вимог заявленого позову ТОВ ”Фінансова компанія ”Ейс” вказувало, що 31.10.2022 року ТОВ ”Манівео швидка фінансова допомога” та відповідач уклали кредитний договір №86989914 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір про надання кредиту підписано відповідачем ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю- ідентифікатора, і є належним і допустимим доказом укладення між сторонами правочину. 28.11.2018 року між ТОВ ”Манівео швидка фінансова допомога” та ТОВ ”Таліон Плюс” було укладено договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого закінчується 28.11.2019 року. Відповідно до умов договору факторингу, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату і на умовах, визначених договором. 28.11.2019 року ТОВ ”Манівео швидка фінансова допомога” та ТОВ ”Таліон Плюс” уклали додаткову угоду №19, згідно з якою, строк дії договору було продовжено до 31.12.2020 року, при цьому, інші умови договору залишились без змін. 31.12.2020 року додатковою угодою №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2020 року було продовжено строк договору до 31.12.2021 року. Також сторони договору дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції, проте, дата його укладення була залишена, як 28.11.2018 року та №28/1118-01. 31.12.2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022 року. При цьому, інші умови договору залишились без змін, відповідно до договору факторингу, в редакції від 31.12.2020 року. 31.12.2022 року ТОВ ”Манівео швидка фінансова допомога” та ТОВ ”Таліон Плюс” уклали додаткову угоду №31, згідно з якою, строк дії договору факторингу №28/1118-01 було продовжено до 31.12.2023 року. При цьому, інші умови договору залишились без змін, відповідно до договору факторингу, в редакції від 31.12.2020 року. 31.12.2023 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №32 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2024 року. Позивач зазначав, що з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Позивач вказував, що пунктом 2.1 розділу 2 (предмет договору) договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року передбачено, що згідно умов договору, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Тобто, предметом договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. Тобто, реєстр не є разовим документом, оскільки договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів, у випадку бажання та необхідності сторін. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №212 від 17.01.2023 року, до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ ”Таліон Плюс” отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 22 934 грн. 73 коп. За доводами позивача, договір №28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме, 28.11.2018 - 31.12.2022. Відповідно, ТОВ ”Манівео швидка фінансова допомога” відступило дійсне право вимоги до ТОВ ”Таліон Плюс”, оскільки з урахуванням визначених строків дії цього договору, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Тобто, право вимоги за кредитним договором №86989914 від 31.10.2022 року перейшло до ТОВ ”Таліон Плюс” 17.01.2023 року, відповідно до підписаного сторонами реєстру прав вимоги №212. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчили передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги. Реєстр прав вимог №212 від 17.03.2023 року було підписано вже після укладення кредитного договору між ”Манівео швидка фінансова допомога” та відповідачем ОСОБА_1 31.10.2022 року. Позивач вказував, що 23.02.2024 року між ТОВ ”Таліон Плюс” та ТОВ ”ФК ”Онлайн Фінанс” було укладено договір факторингу №23/0224-01, строк дії якого закінчується 31.12.2024 року. Предметом даного договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, встановленому у відповідному додатку до договору. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №1 від 23.02.2024 року до договору факторингу №23/0224-01 від 23.02.2024 року, від ТОВ ”Таліон Плюс” до ТОВ ”ФК ”Онлайн Фінанс” перейшло  право  вимоги  до  відповідача  ОСОБА_1   на  загальну  суму 43 556 грн. 91 коп. В подальшому, 17.07.2024 року ТОВ ”ФК ”Онлайн Фінанс” та ТОВ ”ФК ”Ейс” уклали договір факторингу №17/07/2024, відповідно до умов якого, позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором№863989914 від 31.10.2022 року. Перелік боржників, підстави виникнення права грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників. Відповідно до п.1.2 договору, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, згідно з додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу №17/07/2024, від ТОВ ”ФК ”Онлайн Фінанс” до ТОВ ”ФК ”Ейс” перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 43 556 грн. 91 коп. Позивач стверджує, що даний факт підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №17/07/2024. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем на момент подання позовної заяви становить 43 556 грн. 91 коп., з яких: 8 439 грн. 30 коп. - заборгованість по кредиту, 35 117 грн. 91 коп. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. За доводами позивача, з моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Позивач стверджує, що відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором №863989914 від 31.10.2022 року у розмірі 43 556 грн. 91 коп., яку позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь, а також позивач ставить питання про стягнення з ОСОБА_1 на свою користь понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 2 422 грн. 40 коп. грн., а також судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 грн.

Рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 30.10.2024 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Ейс” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю ”Фінансова Компанія ”Ейс” просить скасувати рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 30.10.2024 року, та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Ейс” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити в повному обсязі, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані із розглядом справи в розмірі 18 056 грн., а саме, судовий збір у розмірі 6 056 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн. Доводи апеляційної скарги ТОВ ”Фінансова Компанія ”Ейс” вказують на помилковість висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ ”Фінансова компанія ”Ейс” заборгованості за кредитним договором №863989914, укладеним 31.10.2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ ”Манівео швидка фінансова допомога”, оскільки на момент відступлення права вимоги, шляхом укладення договору факторингу вимога до боржника ОСОБА_1 не була дійсною і не належала первісному кредитору на момент її відступлення. Апелянт не погоджується із даними висновками суду першої інстанції та вважає, що вони не відповідають дійсним обставинам справи, що в свою чергу, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Ейс” до відповідача. В доводах апеляційної скарги ТОВ ”Фінансова Компанія ”Ейс” зазначає, що укладання договору факторингу між ТОВ ”Манівео швидка фінансова допомога” та ТОВ ”Таліон Плюс” до виникнення кредитних правовідносин із відповідачем, не свідчить про недійсність передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки станом на момент укладення кредитного договору, договір факторингу був чинним. Таким чином, як стверджує апелянт, право вимоги за кредитним договором №863989914 від 31.10.2022 року, є переданим ТОВ ”Манівео швидка фінансова допомога” на користь ТОВ ”Таліон Плюс”,   та   у   подальшому - позивачу,   на підставі акта прийому-передачі реєстру боржників, який оформлено належним чином. За доводами апелянта, в ході факторингового ланцюгу право вимоги перейшло до позивача. Апелянт стверджує, що як вбачається із матеріалів справи, позивачем належно і достатньо доведено факт переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ ”Манівео швидка фінансова допомога” до ТОВ ”Таліон Плюс”,  і  наступні  переходи  прав  вимоги  до  останнього кредитора - ТОВ ”ФК ”Ейс”, і тому заявлені позовні вимоги до відповідача ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Ейс” на рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 30.10.2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Ейс” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. 

Відповідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається із матеріалів справи (а.с.128-130), сторони даного спору належним чином повідомлені про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи. 

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 31.10.2022 року ТОВ ”Манівео швидка фінансова допомога” та відповідач ОСОБА_1 уклали кредитний договір №86989914, у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір про надання кредиту підписано  відповідачем  ОСОБА_1   за  допомогою  одноразового паролю-ідентифікатора (а.с.14, зворот - 22).

Відповідно до п.2.1. вказаного укладеного договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 8 600 грн. 00 коп., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику.

Відповідно до договору кредитної лінії №863989914 від 31.10.2022 року, сторони погодили наступні умови кредитування. Згідно з п.2.3. вказаного договору, кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 8 600 грн., одразу після укладення договору, орієнтовна дата повернення якого 30.11.2022 року. Відповідно до п.7.3. зазначеного вище договору, проценти за договором сплачуються в наступному порядку: 
7.3.1. протягом дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня дисконтного періоду кредитування. У разі продовження позичальником дисконтного періоду кредитування, позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення дисконтного періоду кредитування, вирахуваної відповідно до правил цього договору; 
7.3.2. після закінчення дисконтного періоду кредитування, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти щоденно. Згідно з п.8.1. даного договору, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом. Інших витрат позичальника, крім процентів за належне користування кредитом, договором не передбачено. 

Відповідно до п.8.2. зазначеного договору, процентні ставки за договором є фіксованими і не підлягають зміні кредитодавцем в односторонньому порядку в сторону погіршення для позичальника. Загальні витрати за договором та загальна вартість кредиту за договором залежить від обраної моделі поведінки позичальника і прораховується в порядку описаному нижче. 

Згідно з п.8.3. вказаного договору, за умови якщо позичальник не скористається умовами зменшення витрат та загальної вартості кредиту за договором на умовах пункту 8.5. договору, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за весь строк дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 766,50 (сімсот шістдесят шість цілих п`ять десятих) відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,10 відсотків в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним (далі - Базова процентна ставка). 

Відповідно до п.8.4. зазначеного вище договору, зобов`язання по сплаті процентів за користування кредитом після закінчення дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 1 087,70 (одна тисяча вісімдесят сім цілих сім десятих) відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним. 

Згідно з п.8.5.2. якщо позичальник вчинить описані в п.3.2 договору дії щодо продовження дисконтного періоду (ініціює пролонгацію) один або декілька разів та здійснить повернення всієї суми отриманого кредиту до закінчення строку дисконтного періоду (з урахуванням всіх пролонгацій), то зобов`язання позичальника по сплаті процентів фактичні дні користування кредитом за період від дати видачі кредиту до 30.11.2022 року (включно) будуть визначається на умовах п.8.5.1. договору за дисконтною  процентною  ставкою, а з наступного дня після 30.11.2022 року - за ставкою 747,34 (сімсот сорок сім цілих тридцять чотири сотих) відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,05 відсотків в день від суми кредиту за кожний день користування ним (далі - Індивідуальна процентна ставка). У разі здійснення починальником двох та більше пролонгацій, кредитодавець може зменшити розмір індивідуальної процентної ставки у наступних періодах пролонгації. Про порядок надання додаткових знижок і про їх розмір позичальник інформується в особистому кабінеті. 

Відповідно до п.8.7. договору, якщо позичальник користуватиметься кредитом без продовження дисконтного періоду, умови про розрахунок загальних витрат за кредитом та загальної вартості кредиту на умовах описаних в п.8.5 договору, не застосовуються. Відповідно, загальна вартість кредиту за період всього дисконтного періоду визначається відповідно до розміру базової процентної ставки, вказаної в п.8.3. Договору. 

Згідно з п.8.10. даного договору, проценти в розмірі визначеному за правилами цього договору, нараховуються на фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування кредитом починаючи з першого дня надання траншу за договором та до дня закінчення строку дії цього договору.

31.10.2022 року ТОВ ”Манівео швидка фінансова допомога” перерахувало грошові кошти в сумі 8 600 грн. на банківську карту ОСОБА_1 №5167-80XX-XXXX-5635.

28.11.2018 року між ТОВ ”Манівео швидка фінансова допомога” та ТОВ ”Таліон Плюс” було укладено договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого закінчується 28.11.2019 року. Відповідно до умов договору факторингу, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату і на умовах, визначених договором (а.с.43-46).

28.11.2019 року ТОВ ”Манівео швидка фінансова допомога” та ТОВ ”Таліон плюс” уклали додаткову угоду №19 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до якої, строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року (а.с.49).

31.12.2020 року додатковою угодою №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, продовжено строк договору до 31.12.2021 року. Також сторони дійшли згоди викласти текст вказаного договору факторингу у новій редакції, проте, його дата укладення залишена, як 28.11.2018 року та №28/1118-01 (а.с.50-53).

31.12.2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022 року. При цьому, інші умови договору залишились без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31.12.2020 року (а.с.55).

31.12.2022 року ТОВ ”Манівео швидка фінансова допомога” та ТОВ ”Таліон Плюс” уклали додаткову угоду №31, згідно з якою, строк дії договору факторингу №28/1118-01 було продовжено до 31.12.2023 року. При цьому, інші умови договору залишились без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31.12.2020 року (а.с.89).

31.12.2023 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №32 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2024 року (а.с.90).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №212 від 17.01.2023 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року (з урахуванням додаткових угод до нього), до ТОВ ”Таліон Плюс” передано право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму 22 934 грн. 73 коп. (а.с.56-56, зворот). 

23.02.2024 року між ТОВ ”Таліон Плюс” та ТОВ ”ФК ”Онлайн Фінанс” було укладено договір факторингу №23/0224-01, строк дії якого закінчується 31.12.2024 року (а.с.58-61).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №1 від 23.02.2024 року до договору факторингу №23/0224-01 від 23.02.2024 року, від ТОВ ”Таліон Плюс” до ТОВ ”ФК ”Онлайн Фінанс” було передано право вимоги до відповідача   ОСОБА_1    на   загальну   суму   43 556   грн.   91   коп. (а.с.63-63,зворот).

17.07.2024 року ТОВ ”ФК ”Онлайн фінанс” та ТОВ ”ФК ”Ейс” уклали договір факторингу №17/07/2024, відповідно до умов якого ТОВ ”ФК ”Ейс” відступлено право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором, відповідно до реєстру боржників за договором факторингу №17/07/2024 від 17.07.2024 року, на загальну суму 43 556,91 грн.(а.с.67-74).  

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 30.10.2024 року, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ ”Фінансова компанія ”Ейс” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов висновку, що на момент укладення договору факторингу у 2018 році ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором ТОВ ”Манівео швидка фінансова допомога” та боржником ОСОБА_1 , тобто, у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ ”Таліон Плюс” на підставі договору факторингу від 28.11.2018 року. Суд першої інстанції у рішенні від 30.10.2024 року зазначив, що оскільки ТОВ ”Таліон Плюс” право вимоги відносно боржника ОСОБА_1 не набуло, то таке право не могло бути в подальшому передано цим товариством на підставі договору факторингу від 23.02.2024 року ТОВ ”ФК ”Онлайн Фінанс”, яке, в свою чергу, не могло передати таке право позивачу ТОВ ”ФК ”Ейс” за договором факторингу від 17.07.2024 року. З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що ТОВ ”ФК ”Ейс” є неналежним позивачем у спірних правовідносинах, оскільки Товариство не набуло права вимагати від боржника ОСОБА_1 сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 31.10.2022 року між ТОВ ”Манівео швидка фінансова допомога” та ОСОБА_1 , що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. 

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги відносно того, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення із відповідача на користь ТОВ ”Фінансова компанія ”Ейс” заборгованості за кредитним договором №863989914, укладеним 31.10.2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ ”Манівео швидка фінансова допомога”, не відповідають фактичним обставинам справи, частково знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги ТОВ ”Фінансова Компанія ”Ейс” зазначає, що укладання договору факторингу між ТОВ ”Манівео швидка фінансова допомога” та ТОВ ”Таліон Плюс” до виникнення кредитних правовідносин із відповідачем, не свідчить про недійсність передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки станом на момент укладення кредитного договору, договір факторингу був чинним. Таким чином, як стверджує апелянт, право вимоги за кредитним договором №863989914 від 31.10.2022 року, є переданим ТОВ ”Манівео швидка фінансова допомога” на користь ТОВ ”Таліон Плюс”, та у подальшому - позивачу, на підставі акта прийому-передачі реєстру боржників, який оформлено належним чином. За доводами апелянта, в ході факторингового ланцюгу право вимоги перейшло до позивача. Апелянт стверджує, що як вбачається із матеріалів справи, позивачем належно і достатньо доведено факт переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ ”Манівео швидка фінансова допомога” до ТОВ ”Таліон Плюс”,  і  наступні  переходи  прав  вимоги  до  останнього кредитора - ТОВ ”ФК ”Ейс”, і тому заявлені позовні вимоги до відповідача ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне. 

Відповідно до положень статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу  зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень ч.1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України ”Про електронну комерцію”. 

У статті 3 Закону України ”Про електронну комерцію” визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин: 3, 4, 6 статті 11 Закону України ”Про електронну комерцію”, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення  пропозиції  (оферти)  у  мережі  Інтернет  або  інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України ”Про електронну комерцію”, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Приписами статті 12 Закону України ”Про електронну комерцію” регламентовано підпис у сфері електронної комерції. 

Статтею 3 Закону України ”Про електронну комерцію” визначено, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі ”логін-пароль”, або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 10.06.2021 року у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Відповідно до положень ч.1 статі 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 31.10.2022 року ТОВ ”Манівео швидка фінансова допомога” та відповідач ОСОБА_1 уклали кредитний договір №86989914, у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір про надання кредиту підписано  відповідачем  ОСОБА_1   за  допомогою  одноразового паролю-ідентифікатора MNV3X22R (а.с.14, зворот - 22).

Відповідно до п.2.1. вказаного укладеного договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 8 600 грн. 00 коп., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику.

У п.3.1. вказаного вище договору кредитної лінії від 31.10.2022 року, сторони договору погодили, що кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (”Дисконтний період”), а саме, до 30.11.2022 року.

На підтвердження укладення договору ТОВ ”ФК ”Ейс” надало довідку щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ ”Манівео швидка фінансова допомога”, в якій зазначено, що договір №863989914 від 31.10.2022 року був підписаний відповідачем ОСОБА_1 із використанням одноразового ідентифікатора MNV3X22R, направленого ОСОБА_1 31.10.2022 року о 09:01:26 год., на номер мобільного телефону, який було вказано відповідачем у заявці на отримання грошових коштів - НОМЕР_1 (а.с.30).

Згідно матеріалів справи (а.с.40), відразу після відповідних вчинених дій ТОВ ’’Манівео швидка фінансова допомога” було перераховано грошові кошти на банківську карту, яка належить відповідачу ОСОБА_1 , що в свою чергу, є доказом тієї обставини, що ОСОБА_1 прийняла пропозицію ТОВ ”Манівео швидка фінансова допомога”.

На підтвердження надання кредиту ОСОБА_1 шляхом безготівкового зарахування грошей, позивач ТОВ ”ФК ”Ейс” надав суду копію електронного платіжного доручення від 31.10.2022 року, відповідно до якого, ТОВ ”Манівео швидка фінансова допомога” здійснило переказ грошових коштів у розмірі 8 600 грн., згідно із договором №863989914 від 31.10.2022 року, ОСОБА_1   для  зарахування  на  платіжну  картку № НОМЕР_2 (а.с.40).

Як вбачається із довідки, виданої ПАТ КБ ”ПриватБанк” №07 1/2024, відповідно до договору №1336 від 26.09.2013 року між ТОВ ”Манівео швидка фінансова допомога” та АТ КБ ”ПриватБанк”, вбачається, що за дорученнями ТОВ ”Манівео швидка фінансова допомога” і1999504645, і21205469823 було здійснено успішний платіж через платіжний сервіс LiqPay Приватбанка на картку клієнта: 31.10.2022 року - 8 600 грн. ID платежу 2122265788 на номер картки одержувача: 5167-xxхх-хххх-хх35 (а.с.41-42).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з тих обставин, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором на першому етапі - від первісного кредитора ТОВ ”Манівео швидка фінансова допомога” до ТОВ ”Таліон Плюс”, і наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора - ТОВ ”ФК ”Ейс”.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості вказаного висновку суду першої інстанції знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.  

Відповідно до приписів ч.1, ч.2 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Згідно із частинами: 1, 2 статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Як вбачається із матеріалів справи, 28.11.2018 року між ТОВ ”Манівео швидка фінансова допомога” та ТОВ ”Таліон Плюс” було укладено договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого закінчується 28.11.2019 року. Відповідно до умов договору факторингу, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження  клієнта  за  плату  і  на  умовах,  визначених  договором (а.с.43-46). 

Згідно п.1.3. вказаного договору факторингу, під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі, права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Відповідно до п.8.2. зазначеного договору факторингу, строк дії цього договору закінчується 28.11.2019 року.

Відтак, договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року встановлено, що предметом відступлення за ним, є в тому числі, вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога), при цьому, перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних додатках до договору, а саме, у реєстрах прав вимоги. Такі додатки до договору є невід`ємною частиною договору факторингу.

28.11.2019 року ТОВ ”Манівео швидка фінансова допомога” та ТОВ ”Таліон плюс” уклали додаткову угоду №19 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до якої, строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року (а.с.49).

31.12.2020 року додатковою угодою №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, продовжено строк договору до 31.12.2021 року. Також сторони дійшли згоди викласти текст вказаного договору факторингу у новій редакції, проте, його дата укладення залишена, як 28.11.2018 року та №28/1118-01 (а.с.50-53).

31.12.2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022 року. При цьому, інші умови договору залишились без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31.12.2020 року (а.с.55).

31.12.2022 року ТОВ ”Манівео швидка фінансова допомога” та ТОВ ”Таліон Плюс” уклали додаткову угоду №31, згідно з якою, строк дії договору факторингу №28/1118-01 було продовжено до 31.12.2023 року. При цьому, інші умови договору залишились без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31.12.2020 року (а.с.89).

31.12.2023 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №32 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2024 року (а.с.90).

Предметом договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року є відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. 

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №212 від 17.01.2023 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року (з урахуванням додаткових угод до нього), до ТОВ ”Таліон Плюс” передано право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму 22 934 грн. 73 коп. (а.с.56-56, зворот). 

23.02.2024 року між ТОВ ”Таліон Плюс” та ТОВ ”ФК ”Онлайн Фінанс” було укладено договір факторингу №23/0224-01, строк дії якого закінчується 31.12.2024 року (а.с.58-61).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №1 від 23.02.2024 року до договору факторингу №23/0224-01 від 23.02.2024 року, від ТОВ ”Таліон Плюс” до ТОВ ”ФК ”Онлайн Фінанс” було передано право вимоги до відповідача   ОСОБА_1    на   загальну   суму   43 556   грн.   91   коп. (а.с.63-63,зворот).

17.07.2024 року ТОВ ”ФК ”Онлайн фінанс” та ТОВ ”ФК ”Ейс” уклали договір факторингу №17/07/2024, відповідно до умов якого ТОВ ”ФК ”Ейс” відступлено право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором, відповідно до реєстру боржників за договором факторингу №17/07/2024 від 17.07.2024 року, на загальну суму 43 556,91 грн.(а.с.67-74).  

Укладання договору факторингу між ТОВ ”Манівео швидка фінансова допомога” та ТОВ ”Таліон Плюс” до виникнення кредитних правовідносин із ОСОБА_1 не свідчить про недійсність передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки станом на момент укладення кредитного договору договір факторингу був чинним. Право вимоги по кредитному договору №863989914 від 31.10.2022 року було передано ТОВ ”Манівео швидка фінансова допомога” на користь ТОВ ”Таліон Плюс”, та у подальшому, позивачу на підставі реєстру, який оформлений належним чином та є додатком до договору кредиту.

Вказаних вище обставин не прийняв до уваги при розгляді даного спору по суті суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачем ТОВ ”Фінансова компанія ”Ейс” права вимоги за договором факторингу.

Як вбачається із розрахунку заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору №863989914 від 31.10.2022 року, заборгованість відповідача, станом на 23.02.2024 року (дата передачі прав вимоги від ТОВ ”Таліон Плюс” до ТОВ ”ФК ”Онлайн Фінанс” за договором факторингу №23/0224-01 від 23.02.2024 року), становить 43 556 грн. 91 коп., що складається із наступного: 8 439 грн. 30 коп. - сума заборгованості за тілом; 35 117 грн. 61 коп. - сума заборгованості за відсотками (а.с.77-78). Станом на 21.08.2024 року розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №863989914 від 31.10.2022 року, не змінився (а.с.79).

Оскільки матеріали справи не містять в собі належних та достатніх, у розумінні приписів статей: 77, 80 ЦПК України, доказів сплати відповідачем заборгованості по тілу кредиту, апеляційний суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог заявленого позову про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по відсоткам, у розмірі 35 117 грн. 61 коп., апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне. 

Із матеріалів справи вбачається, що сторонами у кредитному договорі було погоджено строк кредитування на 30 днів (”Дисконтний період”), а саме, до 30.11.2022 року.

Згідно з п.3.2. укладеного договору кредитної лінії від 31.10.2022 року, сторони даного договору погодили, що встановлений в п.3.1. договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом Дисконтного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом, за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена. Кількість днів, на які продовжується Дисконтний період, розраховується, як різниця між поточною датою закінчення Дисконтного періоду та датою ініціації продовження Дисконтного періоду, але не більше 30 днів.

Згідно з пунктом 7.2. укладеного договору кредитної лінії від 31.10.2022 року, основна сума кредиту має бути повернута позичальником не пізніше ніж протягом 5 (п`яти) календарних днів після закінчення строку дії договору, в порядку передбаченому п.11.1. договору, або дострокового припинення дії договору, в порядку, передбаченому п.9.1.1.2. або п.9.1.1.7. або п.9.2.1.5 договору.  

Відповідно до пункту 6.5. укладеного договору кредитної лінії від 31.10.2022 року, сторони погодили, що факт закінчення дисконтного періоду блокує можливість отримання позичальником нових траншів за договором.

Із розрахунку заборгованості відповідача, наданого ТОВ ”Манівео швидка фінансова допомога” вбачається, що відсотки у розмірі 35 117 грн. 61 коп., було розраховано за період з 31.10.2022 року по 09.04.2023 року (а.с.75-76, 77-78).

При цьому, із вказаного розрахунку вбачається, що відповідачем була здійснена оплата на погашення заборгованості, а саме, 11.11.2022 року у розмірі  2 100 грн.

Таким чином, відповідачем була вчинена дія, з метою продовження дисконтного періоду та, відповідно, пролонгації договору. Внаслідок цього дисконтний період та, відповідно, строк кредитування, було продовжено на 11 днів - до 11.12.2022 року (а.с.30 - 30, зворот).

Відповідно до приписів ч.1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 статті 625 ЦК України регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Поняття ”строк договору”, ”строк виконання зобов`язання” та ”термін виконання зобов`язання”, згідно із приписами ЦК України, мають різний зміст.

Відповідно до ч.1 статті 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно із ч.2 статті 251 ЦК України, терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття ”строк виконання зобов`язання” і ”термін виконання зобов`язання” охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно із приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 .03.2018 року у справі №444/9519/12-ц.

У справі, яка переглядається, строк виконання зобов`язання у повному обсязі настав - 11.12.2022 року (30 днів + 11 днів пролонгації).

Враховуючи, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, апеляційний суд дійшов висновку, що наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ ”Фінансова компанія ”Ейс” заборгованості по відсотках, яка була нарахована в межах строку кредитування, тобто, до 11.12.2022 року включно, розмір якої складає:  7 129 грн. 60 коп. 

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вимога кредитора щодо стягнення процентів за користування кредитом за хронологічний період, який виходить за межі строку кредитування, не узгоджується із нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини, а відтак, не дає підстав для висновку про порушене право як первісного, так і нового кредитора в цій частині заявлених вимог.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог позивача про стягнення заборгованості по відсотках, яка нарахована поза межами строку кредитування, а саме, за хронологічний період з 12.12.2022 року до 09.04.2023 року. 

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ ”Фінансова компанія ”Ейс” заборгованості за кредитним договором №863989914 від 31.10.2022 року у розмірі 15 568 грн. 90 коп., з яких: 8 439 грн. 30 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 7 129 грн. 60 коп. - сума заборгованості за процентами.  За даних обставин, вимоги позовної заяви ТОВ ”Фінансова компанія ”Ейс” та апеляційної скарги ТОВ ”Фінансова компанія ”Ейс” підлягають частковому задоволенню, а оскаржуване рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 30.10.2024 року, підлягає скасуванню, із ухваленням апеляційним судом постанови про часткове задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Ейс” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача на свою користь судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції у розмірі 6 000 грн. В апеляційній скарзі позивач ТОВ ”Фінансова компанія ”Ейс” просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем в ході розгляду даної справи в сумі 12 000 грн., а саме, 6 000 грн. - в суді першої інстанції та 6 000 грн. - в апеляційному суді.

На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правову допомогу позивачем було надано копії: договору про надання правничої допомоги №26/07/24-01 від 26.07.2024 року, укладеного між Адвокатським Бюро ”Тараненко та Партнери” та ТОВ ”ФК ”Ейс” (а.с.80-81); додаткової угоди №5 до договору про надання правничої допомоги №26/07/24-01 від 26.07.2024 року (а.с.82-83); акту прийому-передачі наданих послуг правничої допомоги від 26.07.2024 року, згідно якого вартість наданих послуг  правничої  допомоги  в   суді  першої  інстанції  складає  6 000  грн. (а.с.84);  акту прийому-передачі наданих послуг правничої допомоги від 21.11.2024 року, згідно якого вартість наданих послуг правничої допомоги в суді апеляційної інстанції складає 6 000 грн. (а.с.118,зворот).

Згідно із частинами: 1,2,13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При поданні позову та апеляційної скарги позивачем ТОВ ”ФК ”Ейс” було сплачено 6 056 грн. судового збору (а.с.1,120).

Позов та апеляційну скаргу ТОВ ”ФК ”Ейс” апеляційним судом задоволено на 35,74%, виходячи із розрахунку: 15 568,90 грн. : 43 556,91 грн. х 100% = 35,74%. 

Таким чином, розмір відшкодування понесених позивачем судових витрат в суді першої та апеляційної інстанції, пропорційно до розміру задоволених  позовних  вимог,  становить:  відшкодування судового збору - 2 164 грн. 41 коп., виходячи із розрахунку : 6 056 грн. х 35,74% = 2 164,41 грн.,  відшкодування  судових  витрат  на професійну правничу допомогу - 4 288 грн. 80 коп., виходячи із розрахунку : 12 000 грн. х 35,74% = 4 288 грн. 80 коп.  

При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне прийняти до уваги наступне.  

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19, вказано, що із аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких, саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, необхідно надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2025 року у справі №275/150/22, провадження №61-13766св24, зазначивши, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо на її думку, має місце недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Оскільки від відповідача ОСОБА_1 у даній справі не надходило відповідних клопотань про зменшення судових витрат позивача на оплату професійної правничої допомоги ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду, апеляційний суд не вбачає підстав для зменшення суми відшкодування судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Зважаючи на викладене, керуючись положеннями статей: 137, 141 ЦПК України, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ ”Фінансова компанія ”Ейс”: 2 164 грн. 41 коп. - в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору в судах першої та апеляційної інстанцій та 4 288 грн. 80 коп. - в рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених в судах першої та апеляційної інстанцій. 

Керуючись статтями: 137, 141, 367, 368, 374; п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
                            
                        П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова Компанія ”Ейс” - задовольнити частково.

Рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2024 року, скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Ейс” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Ейс” заборгованість за кредитним договором №863989914 від 31.10.2022 року у розмірі 15 568 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот шістдесят вісім) грн. 90 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Ейс” до ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою  відповідальністю  ”Фінансова  компанія  ”Ейс”: 2 164 (дві тисячі сто шістдесят чотири) грн. 41 коп. - в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору в судах першої та апеляційної інстанцій, 4 288 (чотири тисячі двісті вісімдесят вісім) грн. 80 коп. - в рахунок відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в судах першої та апеляційної інстанцій.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 27.06.2025 року.

Головуючий:                                                 Судді: