УХВАЛА

28 серпня 2025 року 
м. Київ

справа №520/11178/22
адміністративне провадження № К/990/31556/25  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Васильєвої І.А.,
суддів: Юрченко В.П.,  Гімона М.М., 
перевіривши матеріали касаційної скарги Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2025 по справі №520/11178/22 за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «ОВІС ТРЕЙД» до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2025, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2025, задоволено позов Товариство з обмеженою відповідальністю «ОВІС ТРЕЙД» до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.11.2022 №197/3500040336, яким до позивача застосовано штраф згідно в сумі 2    281    752,85 грн. Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.
До Верховного Суду 24.07.2025 надійшла касаційна скарга Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2025 по справі №520/11178/22.
Ухвалою Верховного Суду від 12.08.2025 касаційну скаргу залишено без руху, встановлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом належного викладення підстав касаційного оскарження.
Скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, зазначено про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм пункту 120-1.1 ст. 120-1 Податкового кодексу України в сукупності з вимогами Порядку підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у підпункті 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №225 від 29.07.2022, підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України у подібних правовідносинах (питання застосування правил для підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податкових обов`язків в частині сфери дії прийнятого рішення контролюючого органу про неможливість виконання податкових обов`язків виключно відносно переліку податкових обов`язків зазначених платником податків у поданій заяві, що зумовлює подальше звільнення платника від відповідальності за не виконання тих обов`язків, які зазначені у заяві).
На думку скаржника, у разі прийняття контролюючим органом рішення про неможливість своєчасного виконання платником податків податкового обов`язку у відповідності до правил, затверджених Порядком від 29.07.2022 №225, до такого платника податків не застосовується відповідальність за невиконання/несвоєчасне виконання податкових обов`язків згідно переліку податкових обов`язків, який визначено платником у поданій заяві про відсутність такої можливості. 
Також контролюючим органом зазначено про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування підпункту 112.8.9 пункту 112.8 статті 112 Податкового кодексу України в сукупності з пунктом 120-1.1 ст. 120-1 ПК України у подібних правовідносинах (питання звільнення платника від відповідальності за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних в період дії воєнного стану внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажору) згідно підпункту 112.8.9 пункту 112.8 статті 112 ПК України без наявності відповідного сертифікату, що виданий уповноваженим органом).
На думку скаржника, згідно вимог підпункту 112.8.9 пункту 112.8 статті 112 ПК України з метою звільнення платника від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень, обставини непереборної сили (форс-мажору) повинні бути засвідчені відповідним сертифікатом Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної ТПП. Вказана норма не мала застосовуватись до правовідносин у даній справі.
Також контролюючим органом зазначено, що судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального права, зокрема ст. 44, ст. 77, ч. 4 ст. 78, ст. 80, ч. 1 ст. 90, ч. 3 ст. 196, ч. 3 ст. 242, ч. 4 ст. 246 КАС України в частині не надання оцінки всім аргументам відповідача та відсутності у мотивувальній частині оскаржуваних рішень мотивованої оцінки доводу відповідача щодо сфери дії прийнятого рішення відносно позивача щодо неможливості виконання податкових обов`язків, не враховано обставини справи №520/1902/23.
Верховний Суд зауважує, що контролюючим органом не доведено необхідність формування висновку щодо застосування норми права, яка не мала, на його думку застосовуватись у даних правовідносинах (підпункт 112.8.9 пункту 112.8 статті 112 Податкового кодексу України). Відповідно до логічної та граматичної побудови норм КАС України, підставою касаційного оскарження, передбаченою пунктом 3 частини 4 статті 328 КАС України є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, тобто необхідність формування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, а не висновку щодо незастосування.
Посилання скаржника на порушення судами норм процесуального права не підміняють визначення підстав касаційного оскарження та також не можуть вважатися належним правовим обґрунтуванням касаційної скарги у розумінні частини 4 статті 328 цього Кодексу. 
Верховний Суд зауважує, що невстановлення судами обставин справи від яких, як вважає скаржник, залежить правильність вирішення спору, знаходиться у площині дослідження та оцінки судом доказів у справі, що може бути підставою касаційного оскарження, передбаченою пунктом 4 частини 4 статті 328 та відповідним пунктом частини 2 статті 353 КАС України, однак скаржником не вказано дану підставу касаційного оскарження.
Тобто, обґрунтовуючи неналежне дослідження судами доказів у справі, податковому органу слід було вказати пункт 4 частини 4 статті 328 та відповідний пункт частини 2 статті 353 КАС України.
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку. Касаційна скарга є подібною до попередньої та не усуває встановлених недоліків.
Таким чином, недоліки касаційної скарги, які стали підставою для залишення її без руху, скаржником не усунуто в повному обсязі.
Відповідно до частини 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Згідно положень пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 169, 328, 330, 332, 355, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2025 по справі №520/11178/22 повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не може бути оскаржена.

Судді 	 І.А. Васильєва  	
          	 В.П. Юрченко   М.М. Гімон