Унікальний номер справи 761/22579/24
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/11463/2025
Головуючий у суді першої інстанції Н.Г. Притула
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
Іменем   України

28 липня   2025 року                                                                                          місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
 
головуючого  Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І. 
 
сторони
позивач                    ОСОБА_1 
відповідач                Товариство з обмеженою відповідальністю «ТК-ЛОГІСТИК»
 
розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК-ЛОГІСТИК», подану представником Гайдаком Олександром Володимировичем, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 року,
  
у с т а н о в и в:
 
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» про стягнення грошових коштів, просить суд стягнути з відповідача на його користь 25 460,00 грн.
Вимоги  обґрунтовані тим, що між ним - адвокатом ОСОБА_1 та ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» було укладено Договір про надання правової допомоги б/н від 01.06.2022 (надалі - Договір). На виконання умов Договору Сторонами укладено Додаткову угоду №1 від 01.06.2022 до Договору. За змістом п. 1 Додаткової угоди Адвокат надає правову допомогу у справі про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ТК ЛОГІСТИК» заборгованості за договором позики №05052014 від 05.05.2014 р. Доручення вважається виконаним: сплатою ОСОБА_2 заборгованості за договором позики №05052014 від 05.05.2014 р.; прийняття остаточного рішення суду першої інстанції (п. 2 Додаткової угоди). Вартість гонорару 1 (однієї) години Адвоката складає 1 340,00 грн. (п. 3 Додаткової угоди).
Як зазначає позивач, він надав правову допомогу Відповідачу з ведення його справи про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ТК ЛОГІСТИК» заборгованості за договором позики №05052014 від 05.05.2014 у суді першої інстанції, що підтверджується рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11.04.2023, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.04.2023 про закриття провадження на основну суму боргу та додатковим рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 31.05.2023 у справі №759/10230/22.
Додатковим рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 31.05.2023 представнику ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» адвокату ОСОБА_1 було відмовлено у задоволені заяви про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25 460,00 грн.
На вищевказане додаткове рішення іншим представником ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» було подано апеляційну скаргу, в якій останній просив додаткове рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 31.05.2023 скасувати, а заяву представника позивача ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» - адвоката ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25 460,00 грн. задовольнити повністю.
Постановою Київського апеляційного суду від 05.10.2023 апеляційну скаргу представника ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» задоволено частково. Додаткове рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 31 травня 2023 року скасоване та ухвалене нове судове рішення, яким заяви представника позивача ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» - адвоката ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Захарчука І.А. про відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у суді першої інстанції, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» 15 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» на користь ОСОБА_2 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Позивач зазначає, що додатковим рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11.04.2023 та Постановою Київського апеляційного суду від 05.10.2023 було встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу в розмірі 25 460,00 грн. подано договір про надання правової допомоги від 01 червня 2022 року, додаткову угоду №1 від 01 червня 2022 року до договору про надання правової допомоги, звіт про надання правової допомоги від 28 березня 2023 року.
Отже, вказані обставини є преюдиціальними та у відповідності до положень ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягають окремому доказуванню.
За фактом надання послуг по Договору Сторони склали Звіт від 28.03.2023 про надання правової допомоги по договору про надання правової допомоги від 01.06.2022 на ведення справи визначеної у додатковій угоді №1 від 01.06.2022, у якому деталізовано перелік послуг, наданих Позивачем Відповідачу та підтверджено, що Клієнт не має претензій до кількості та якості наданої правової допомоги. Відповідно до п. 4 Звіту від 28.03.2023 про надання правової допомоги по договору про надання правової допомоги від 01.06.2022 на ведення справи визначеної у додатковій угоді №1 від 01.06.2022 розмір гонорару Адвоката становить 25 460,00 грн. Клієнт здійснює оплату на розрахунковий рахунок Адвоката або готівкою впродовж 90 днів з дня прийняття остаточного рішення суду першої інстанції або протягом 90 днів з дати повної сплати ОСОБА_2 заборгованості по договору позики №05052014 від 05.05.2014 (до остаточного рішення суду першої інстанції) (п. 4 Додаткової угоди). Відповідно до ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 11.04.2023 сума основного боргу по договору позики №05052014 від 05.05.2014 повністю сплачено Відповідачем 23.02.2023. Відповідно 90 днів з дати остаточної сплати боргу сплинули 25.05.2023. За змістом п. 5 Додаткової угоди №1 оплата гонорару здійснюється Клієнтом на розрахунковий рахунок Адвоката або готівкою. У разі проведення розрахунку готівкою Адвокат видає Довідку про оплату. Всупереч вимогам Договору, обов`язок оплатити за надані послуги Адвокатом Відповідач не виконав.
А тому оскільки відповідач не сплатив за виконану роботу, на підставі положень статей 530, 610, 612, 901, 903 ЦК України, ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» позивач звернувся до суду з цим позовом.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» про стягнення грошових коштів задоволено в повному обсязі.  
Стягнуто з ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 25 460,00 грн та 968,96 грн. судового збору.
Не погоджуючись із рішенням суду ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» через свого представника Гайдака О.В. звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що Шевченківський районний суд м. Києва порушив норми ч. 1 ст. 78 ЦК України та ухвалив  оскаржуване  рішення на підставі недопустимих доказів. Так, судом прийнято до уваги докази, які подані позивачем разом з позовною заявою, при цьому позивачем зазначено, що копії письмових доказів отримані позивачем з матеріалів справи № 759/10230/22.
Апелянт звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що  усі додатки до позовної заяви отримані з матеріалів справи № 759/10230/22 є недопустимими доказами, враховуючи відсутність у позовній заяві повідомлення, передбаченого п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою, відповідно копії письмових доказів, які долучені до позовної заяви є недопустимими, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України, суд не мав брати їх до уваги. Судом прийнято рішення на підставі доказів, оригінали яких не додано. 
Апелянт зазначає, що приймаючи рішення у даній справі суд вважав, що у справі за позовом ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості встановлено преюдицію між ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» і ОСОБА_1 оскільки між сторонами був укладений договір про надання правової допомоги, на  підставі якого суд апеляційної інстанції прийняв постанову від 05.10.2023.
Окрім того, судом не надано оцінки наданню послуг позивачем відповідачу в інших справах, адже відносини між позивачем та відповідачем будувались на трудових відносинах між ТОВ «ДЕНДІ-ЛОГІСТИК» та ОСОБА_1 . Працюючи в ТОВ «ДЕНДІ-ЛОГІСТИК» ОСОБА_1 був представником ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК». Трудові відносини між позивачем та ТОВ «ДЕНДІ-ЛОГІСТИК» припинилися за угодою між сторонами на підставі заяви позивача від 25.05.2023 про звільнення.
ОСОБА_1 подано до апеляційного суду   відзив на апеляційну скаргу.
Позивач зазначає, що судами першої та апеляційної інстанції у справі №759/10230/22 встановлено, що адвокатом ОСОБА_1 представництво інтересів TOB «ТК-ЛОГІСТИК» здійснювалось на підставі укладеного між адвокатом ОСОБА_1 та ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» договору про надання правової допомоги від 01.06.2022 року, додаткової угоди №1 від 01.06.2022 року до договору про надання правової допомоги та звіту про надання правової допомоги від 28.03.2023 року; повноваження адвоката ОСОБА_1 на надання ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» правової допомоги в судах підтверджується ордером від 10.06.2022 року серії AI №1241288 та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю; встановлено перелік наданих послуг адвокатом ОСОБА_1 у справі №759/10230/22, на які використано 19 годин; встановлено вартість 1 години роботи адвоката в розмірі 1 340,00 грн. та вартість послуг (гонорару) в розмірі 25 460,00 грн.
ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» отримало судові рішення, якими встановлено ці преюдиційні факти, ознайомилося з їх змістом та повністю погодилося з встановленими в них обставинами. Додатковим рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 31.05.2023 у справі №759/10230/22 представнику ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» адвокату ОСОБА_1 було відмовлено у задоволені заяви про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25 460, 00 гр. Водночас, на вищевказане додаткове рішення новим представником адвокатом Гордієнко С. Д. в інтересах ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» було подано апеляційну скаргу, в якій останній просив додаткове рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 31.05.2023 скасувати, а заяву представника позивача ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» - адвоката ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25 460, 00 грн. задовольнити повністю, чим Відповідач повністю підтвердив та визнав укладення та виконання сторонами договору про надання правової допомоги від 01.06.2022 року, додаткової угоди №1 від 01.06.2022 року до договору про надання правової допомоги та звіту про надання правової допомоги від 28.03.2023 року.
Процесуальна поведінка ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» у справі №759/10230/22 в період до червня 2024 свідчить про повне та безумовне визнання відповідачем фактів укладання та виконання ним договору про надання правової допомоги від 01.06.2022 року, додаткової угоди №1 від 01.06.2022 року та звіту про надання правової допомоги від 28.03.2023 року.
Зауважує, що оригінали договору про надання правової допомоги від 01.06.2022 року, додаткової угоди №1 від 01.06.2022 року та звіту про надання правової допомоги від 28.03.2023 зберігаються у відповідача, такі обставини підтверджуються активними діями самого відповідача, в тому числі щодо надання доручення представнику на складання та направлення апеляційної скарги до Київського апеляційного суду та отримання відповідачем компенсації судових витрат у розмірі 10 000,00 грн.
Також ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» не надало суду доказів у розумінні ст. 21 КЗпП України на доведення суду свого твердження про нібито наявність трудових відносин між сторонами, а саме: наказ про прийняття на роботу, письмовий трудовий договір, трудовий контракт тощо, а висловлювання представника Відповідача про «трудові доручення» для пов`язаних юридичних осіб є ніщо інше як нічим не підтверджені його теоретичні спекуляції.
У відповідності до вимог частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, а також його ціну, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Так, у відповідності до положень частин другої та п`ятої статті 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із частинами першою, другою статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до частини першої та другої статті 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  
Вирішуючи спір у даній справі судом взято до уваги постанову Київського апеляційного суду від 05.10.2023, якою скасовано додаткове рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 31.05.2023 у справі за позовом ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та ухвалене нове судове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» 15 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та стягнуто з ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» на користь ОСОБА_2 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Суд, у відповідності до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України вважав, що обставини, встановлені апеляційним судом про те, що дійсно між сторонами був укладений договір про надання правової допомоги та ОСОБА_1 , як адвокат, надав послуги ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» на загальну суму 25 460, 00 грн,  не підлягають доказуванню.              
З таким висновком суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.
При зверненні до суду з позовом позивач зазначав, що між адвокатом ОСОБА_1 та ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» було укладено договір про надання правової допомоги б/н від 01.06.2022.
На виконання умов договору сторонами укладено додаткову угоду №1 від 01.06.2022 до договору. За змістом п. 1 додаткової угоди адвокат надає правову допомогу у справі про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» заборгованість за договором позики №05052014 від 05.05.2014.
Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
Відповідно до положень статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до положень статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Відповідно до частин першої, третьої, п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Відповідно до статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.
Згідно з положеннями пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту є гонорар. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги (ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до частини третьої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Колегія суддів звертає увагу на ту обставину,  що факт підписання ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» договору про надання правової допомоги від 01.06.2022, додаткової угоди № 1 від 01.06.2022 та звіту від 28.03.2023 встановлений рішенням суду в цивільній справі № 759/10230/22, що набрало законної сили.
Так, додатковим рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 31.05.2023 у справі  № 759/10230/22 було встановлено, що представником Позивача 01.04.2023 подано до суду заяву про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25 460, 00 грн.
Постановою Київського апеляційного суду від 05.10.2023 у справі №759/10230/22 було встановлено, що, 01.06.2022 року між адвокатом ОСОБА_1 та ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» було укладено договір про надання правової допомоги та додаткову угоду №1 від 01.06.2022 до нього, у пункті 1 якої зазначено, що адвокат надає правову допомогу у справі про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ТК- ЛОГІСТИК» заборгованості за договором позики №05052014 від 05.05.2014. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу в розмірі 25 460,00 грн. представником позивача адвокатом ОСОБА_1 подано договір про надання правової допомоги від 01.06.2022 року, додаткову угоду №1 від 01.06.2022 року до договору про надання правової допомоги та звіт про надання правової допомоги від 28.03.2023 року, в якому наведено перелік наданих послуг, а саме: надання усної консультації та укладення договору про надання правової допомоги; вивчення документів, формування та узгодження правової позиції з клієнтом; складання та направлення досудових вимог №16062022-1 від 16.06.2022 року, №06072022-1 від 06.07.2022 року; складання та направлення запитів (заяви) від 27.06.2022 року до Національного банку України, АТ «Ощадбанк», уповноваженого Фонду на ліквідацію АТ «Банк «Фіанси та кредит»; складання, оформлення та направлення до суду позовної заяви; складання та направлення до суду заяви про долучення письмових доказів, заяви про надання доказів витрат на правничу допомогу після ухвалення судового рішення; двічі виїзд до Солом`янського районного суду м. Києва для ознайомлення з матеріалами справи, складання заяви для ознайомлення з матеріалами справи та ознайомлення з матеріалами справи; складання та направлення суду та відповідачу відповіді на відзив від 04.03.2023, на які використано адвокатом 19 годин, що складає вартість послуг 25 460, 00 грн. 
Отже, судами першої та апеляційної інстанції у справі №759/10230/22 встановлено, що адвокатом ОСОБА_1 представництво інтересів TOB «ТК-ЛОГІСТИК» здійснювалось на підставі укладеного між адвокатом ОСОБА_1 та ТОВ «ТК- ЛОГІСТИК» договору про надання правової допомоги від 01.06.2022 року, додаткової угоди №1 від 01.06.2022 року до договору про надання правової допомоги та звіту про надання правової допомоги від 28.03.2023 року. Повноваження адвоката ОСОБА_1 на надання ТОВ «ТК- ЛОГІСТИК» правової допомоги в судах підтверджується ордером від 10.06.2022 року серії AI №1241288 та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю; встановлено перелік наданих послуг адвокатом ОСОБА_1 у справі № 759/10230/22, на які використано 19 годин; встановлено вартість 1 години роботи адвоката в розмірі  1 340,00 грн. та вартість послуг (гонорару) в розмірі 25 460,00 грн.
Згідно із ст. 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно із ч. 2 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Частиною 5 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Відповідно до ч. 5, 6 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Частиною 1 ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті б параграфу 1 Конвенції, рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдінг» проти України», а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової визначеності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.
Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії (Правова позиція викладена у Постанові ВС від 10.12.2019 у спр. №910/6356/19; Постанові ВС від 15.10.2019 у спр. №813/8801/14; Постанові ВС від 26.11.2019 у спр. 902/201/19).
Преюдиційний характер встановлених у судовому рішенні, що набуло законної сили, обставин справи виявляється також і в тому, що суд враховує такі обставини, навіть у випадку, якщо це судове рішення не було виконано фактично (Правова позиція викладена у Постанові ВС від 20.01.2022 у спр. №480/1390/19).
Отже, встановлені Постановою Київського апеляційного суду від 05.10.2023 у справі №759/10230/22 преюдиційні обставини такі як: підписання сторонами договору про надання правової допомоги від 01.06.2022 року, додаткової угоди №1 від 01.06.2022 року до договору про надання правової допомоги, в пункті 3 якої сторони погодили, що гонорар адвоката за ведення справи обчислюється погодинною оплатою, вартість гонорару 1 години адвоката складає 1 340,00 грн.; звіт про надання правової допомоги від 28.03.2023 року, в якому наведено перелік наданих послуг та встановлено розмір гонорару, не потребують доказуванню.
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи оригіналів договору про надання правової допомоги  від 01.06.2022, додаткової угоди № 1 від 01.06.2022 та звіту про надання правової допомоги від 28.03.2023, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Частиною 1 ст. 29 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що дія договору про надання правничої допомоги припиняється його належним виконанням.
Статтею 35 «Правил адвокатської етики» затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017 передбачено, що при розірванні (припиненні) договору (незалежно від причин) адвокат зобов`язаний: повернути клієнту отримані від нього документи, а також документи, видані адвокату для клієнта іншими особами в ході виконання доручення; поінформувати клієнта щодо здійсненої адвокатом роботи (наданих послуг) і передати клієнту копії процесуальних документів, наявних у адвоката.
За змістом п. 1 Додаткової угоди Адвокат надає правову допомогу у справі про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК» заборгованість за договором позики №05052014 від 05.05.2014.
Доручення вважається виконаним: сплатою ОСОБА_2 заборгованості за договором позики №05052014 від 05.05.2014; прийняття остаточного рішення суду першої інстанції (п. 2 Додаткової угоди).
Адвокатом ОСОБА_1 було виконано доручення Клієнта ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК», що підтверджується звітом про надання правової допомоги від 28.03.2023, а також рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11.04.2023, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.04.2023 про закриття провадження на основну суму боргу.
Отже, з  наведеного слідує, що оригінали договору про надання правової допомоги від 01.06.2022, додаткової угоди № 1 від 01.06.2022 та звіту про надання допомоги від 28.03.2023 мають зберігатися у  ТОВ «ТК-ЛОГІСТИК».
В апеляційній скарзі апелянт посилається також на наявність трудових відносин між сторонами, однак на доведення цього твердження відповідач так і не надав жодних доказів у розумінні ст. 21 КЗпП України та не обґрунтував яким чином ці обставини впливають на обов`язок відповідача сплатити вартість послуг наданих адвокатом за конкретним договором.   
Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.
Під час розгляду справи суд першої інстанції дотримався вимог закону, повно та всебічно з`ясував обставин справи, надав вірну оцінку доводам позивача та зібраним у справі доказам, вірно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, з огляду на що, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.
Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.
Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «»ТК-ЛОГІСТИК» без задоволення.
Питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судові витрати відповідача не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає його апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
 
Керуючись ст. 367, 368, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК-ЛОГІСТИК», подану представником Гайдаком Олександром Володимировичем, залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
                                                                                           Л. Д.  Поливач
 
                                                                                           А. М.  Стрижеус
 
                                                                                           О. І.  Шкоріна