КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №754/41/24                                                                                      Головуючий у суді І інстанції: Галась І.А. 
провадження №22-ц/824/12186/2025                                                        Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
25 червня 2025 року                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,
секретар судового засідання: Максимук Л.С.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 січня 2024 року у справі за заявою  ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Міністерство оборони України, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2024 року ОСОБА_2 як законний представник неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 при виконанні бойового завдання в районі ведення бойових дій у Херсонській області.
Обґрунтовуючи вимоги заяви, ОСОБА_2 посилалася на те, що вона є колишньою дружиною ОСОБА_6 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснюючи заходи із захисту Батьківщини під час виконання бойового завдання на бойовій позиції в Херсонській області, на лівому березі річки Дніпро, помер від поранень.
Отримати свідоцтво про смерть у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати документ встановлено зразка. Встановлення факту смерті необхідне для належного оформлення документів.
У зв`язку із цим заявниця просила заяву задовольнити.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 22 січня 2024 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 20 березня 2024 року, заяву було задоволено, встановлено факт смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 при виконанні бойового завдання в районі ведення бойових дій в Херсонській області.
Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилалась на те, що заява ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення обгрунтована лише тим, що вона являється дружиною її сина ОСОБА_6 . У судовому засіданні суду першої інстанції представник заявника надав оригінал свідоцтва про шлюб.
Вказувала, що на підставі цього, судом першої інстанції було встановлено, що заявник є дружиною ОСОБА_6 . Шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві 11.11.2006 року, актовий запис про шлюб -1697.
Однак апелянт зазначила, що на час подачі заяви про встановлення факту, що має юридичне значення шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07.11.2016 року у справі № 754/11588/16-ц.
10 жовтня 2024 року ОСОБА_2 подала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Київський апеляційний суд постановою від 22 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 січня 2024 року залишив без змін.
Постановою Верховного Суду від 07 травня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду обгрунтована тим, що апеляційний суд, залишаючи без змін рішення місцевого суду, не вирішив питання про залучення всіх заінтересованих осіб. При цьому помилково вважав, що саме по собі встановлення факту смерті ОСОБА_6 за заявою ОСОБА_2 як законного представника дітей загиблого, а не за заявою його батьків чи інших членів сім`ї, не впливає на обсяг прав ОСОБА_1 , оскільки очевидним є те, що встановлення факту смерті сина впливає на права та обов`язки його батьків.
Судом апеляційної інстанції до участі в справі, як заінтересованих осіб залучено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Задовольняючи заяву ОСОБА_2 та встановлюючи факт смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що вимоги заяви є обґрунтованими, оскільки заявниця не має можливості встановити факт смерті ОСОБА_6 в інший спосіб.
Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як вбачається із поданої заяви ОСОБА_2 у справі, що переглядається, заявниця просила суд встановити факт смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), старшого матроса військової частини НОМЕР_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4 в Херсонській області на лівому березі річки Дніпро, під час проходження військової служби, під час ведення бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил російської федерації на території Херсонської області.
Як на фактичні підстави звернення до суду заявниця ОСОБА_2 посилалась на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6 .. У шлюбі народились діти: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , законним представником яких вона є. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 загинув під час виконання бойового завдання у зоні ведення бойових дій.
Як на правові підстави звернення до суду із заявою заявниця ОСОБА_2 посилається на пункт 8 частини 1 статті 315 ЦПК України, а саме встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
На підтвердження вимог своєї заяви заявниця надала акт службового розслідування військової частини № НОМЕР_3 (а.с. 16-21 том 1). 
Матеріалами службового розслідування за фактом загибелі старшого розвідника 4 групи спеціальної розвідки роти спеціальної розвідки військової частини НОМЕР_2 старшого матроса ОСОБА_6 під час виконання бойового завдання встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 особовий склад роти потрапив у засідку, в результаті чого старший матрос ОСОБА_6 отримав поранення, несумісне з життям, та загинув на місці. У зв`язку з вогневим контролем противника відповідного району, постійними мінометними обстрілами та роботою ворожих аерозасобів в подальшому не вдалося здійснити евакуацію тіла ОСОБА_6 ..
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник заінтересованих осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , які є батьками ОСОБА_6 , категорично заперечували проти визнання факту загибелі (смерті) останнього.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.
Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи державної реєстрації актів цивільного стану можуть видати свідоцтво про смерть, зокрема:
-  встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України);
-  встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України);
-  встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України);
-  визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).
Пунктом 9 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Відтак, встановлення факту смерті особи на підставі ч. 9 ч. 1 ст. 315 ЦПК України можливе лише за наявності беззаперечних доказів встановлення обставини, які свідчать про смерть особи яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.
Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (частина четверта статті 46 ЦК України).
Відповідно до статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.
Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті.
Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.
З огляду на викладене, виходячи зі змісту статей 43, 46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України, за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України).
Подібні висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 506/358/22 (провадження № 61-7094св23), від 13 березня 2024 року у справі № 204/724/23 (провадження № 61-16728св23), від 22 травня 2024 року у справі № 337/2489/23 (провадження № 61-13752св23) та від 02 квітня 2025 року у справі № 753/11685/24 (провадження № 61-16778св24).
Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.
При цьому слід мати на увазі, що встановлення зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 червня 2021 року у справі № 591/1461/19.
Отже, встановлення факту смерті фізичної особи на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної факту смерті.
У справі, що переглядається, суд встановив, що разом із заявою про встановлення факту смерті, заявником надано лише акт службового розслідування військової частини № НОМЕР_3 .
Вказаний вище доказ достовірно не свідчать про смерть ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , а лише дає підстави для обґрунтованого припущення смерті за обставин, що підтверджені цим доказом, які можуть свідчити про смерть останнього.
З огляду на це підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про встановлення факту смерті її колишнього чоловіка ОСОБА_6 (військовослужбовця) у певний час - ІНФОРМАЦІЯ_4 під час виконання бойового завдання за пунктом 8 частини першої статті 315 ЦПК України немає, оскільки загибель ОСОБА_6 є лише припущенням, а не беззаперечним фактом.
Заявницею ОСОБА_2 не надано беззаперечних доказів для встановлення загибелі ОСОБА_6 , зокрема таких як медичні висновки, які б підтвердили факт смерті (загибелі) останнього.
Зважаючи на встановлені у цій справі обставини та наявність у заявниці вірогідного припущення про смерть ІНФОРМАЦІЯ_4 її колишнього чоловіка ОСОБА_6 , заявниця не позбавлена можливості звернутися до суду із заявою про оголошення його померлим на підставі частини другої статті 46 ЦК України.
Суд першої інстанції, вирішуючи справу, на вказане уваги не звернув та дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про встановлення факту смерті.
Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції від 22 січня 2024 року про встановлено факт смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 при виконанні бойового завдання в районі ведення бойових дій в Херсонській області підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про відмову у задоволенні заяви.
Що стосується судових витрат, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з апеляційною скаргою на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22.01.2024 року апелянтом ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 908,40 грн (а.с. 59 том 1). За подання касаційної скарги на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22.01.2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 22.10.2024 року скаржником сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн (а.с. 179 том 1).
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 908 грн 40 коп. та за подання касаційної скарги у розмірі 1211 грн 20 коп..
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення у відповідності до ст. 376 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Міністерство оборони України, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 908 грн 40 коп. та за подання касаційної скарги у розмірі 1211 грн 20 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови. 
Реквізити сторін:
Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .
Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: невідомий, адреса: АДРЕСА_2 .
Повний текст постанови складено «25» червня 2025 року.
 
Головуючий суддя                                                                 Л.П. Сушко
 
Судді                                                                                       Є.В. Болотов
 
                                                                                                 С.Г. Музичко