П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/29846/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Черняхович І.Е. 
Суддя-доповідач -  Граб Л.С.   
11 серпня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Сторчака В. Ю.  Матохнюка Д.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області (відповідач-1) та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області                          ( відповідач-2), в якому просила:
-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови їй у призначенні пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити і виплачувати їй пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 06.09.2023.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року позов задоволено частково:
-визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 14.09.2023 №064050004599 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";
-зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 з 06.09.2023 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням в частині задоволення позовних вимог, відповідач-2 подав апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 3 серії НОМЕР_1 від 27.05.1996.
З метою реалізації свого права на пенсійне забезпечення, позивач після досягнення нею 54-річного віку, звернулась до територіального органу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 18.08.2023 про призначення їй пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особі, яка постійно проживала у зоні у зоні гарантованого добровільного відселення.
Вказана заява за принципом екстериторіальності передана на розгляд відповідача 2.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 25.08.2023 №064050004599, відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", через неможливість обчислення страхового стажу ОСОБА_1 , у зв`язку із не наданням нею 6-7 сторінок паспорта.
06.09.2023 ОСОБА_1 повторно подала заяву про призначення їй пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Для підтвердження факту постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення до заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 додала довідки Рясненького старостинського округу виконавчого комітету Барашівської сільської ради Звягельського району Житомирської області Лугинської селищної ради Коростенського району Житомирської області від 11.08.2023 №449 та від 11.08.2023 №448 згідно з якими вона з 27.06.1986 по 01.09.1986, з 26.12.1986 по 19.01.1987, з 21.06.1987 по 01.09.1987, з 28.02.1988 по 01.04.1988, з 30.06.1990 по 03.08.1994 та з 16.07.2020 по теперішній час була зареєстрована та проживала у селі Рясне Ємільчинського району (наразі Звягельського району) Житомирської області, яке згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, відноситься до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.
За наслідками розгляду цієї заяви та доданих до неї документів Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняло рішення від 14.09.2023 №064050004599, яким відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв`язку з ти, що документально підтверджений період її проживання в зоні гарантованого добровільного відселення становить 4 роки 7 місяців 22 дні, що є недостатнім для призначення їй пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 6 років.
При цьому, обґрунтовуючи відмову в призначенні пенсії відповідачем-2 в рішенні від 14.09.2023 №064050004599 вказано, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3-х років, мають право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. Однак, документами підтверджено факт постійного проживання ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення протягом 4 років 7 місяців 22 днів. Водночас, період з 16.07.2020 по теперішній час не був зарахований до періодів проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки у вказаний період ОСОБА_1 працювала в м. Новоград-Волинський.
Про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області рішення від 14.09.2023 №064050004599 про відмову у призначенні пенсії, ОСОБА_1 було повідомлено листом Головного управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області від 19.09.2023 №0600-0208-8/98876.
Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернулась до суду із відповідним позовом.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи-катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.
Ч.2 ст.19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені Законом України від 28.02.1991 № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Статтею 9 вказаного Закону встановлено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС- громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
В свою чергу, пунктом 4 частини першої статті 11 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року проживали або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" категорія 3 встановлюється особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.
У частині третій статті 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зазначено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.
Статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.
Так, за змістом вказаної статті призначення та виплата пенсій, особам які мають право на її отримання із зменшенням пенсійного віку, провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
Особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:
-особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - зменшення віку передбачено на 3 роки * та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більш 6 років (абзац 4).
У примітці до вказаного пункту, зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку (3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Статтею 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" унормовано, що заява про призначення пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.
Водночас законодавець встановив перелік документів, що подаються до органу пенсійного фонду для призначення пенсії особі, яка є потерпілою від Чорнобильської катастрофи.
Статтею 65 Закону № 796-XII встановлено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Згідно із частинами третьою, четвертою статті 15 Закону № 796-XII підставами для визначення статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення-органами місцевого самоврядування. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Отже, документом, який підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи є посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".
Так, з матеріалів справи з`ясовано, що позивач має посвідчення категорії 3 серії НОМЕР_1 від 27.05.1996.
При цьому, на підтвердження права на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ позивач надала довідку Рясненького старостинського округу виконавчого комітету Барашівської сільської ради Звягельського району Житомирської області Лугинської селищної ради Коростенського району Житомирської області від 11.08.2023 №449, згідно якої вона з 27.06.1986 по 01.09.1986, з 26.12.1986 по 19.01.1987, з 21.06.1987 по 01.09.1987 та з 28.02.1988 по 01.04.1988 була зареєстрована та проживала у селі Рясне Ємільчинського району (наразі Звягельського району) Житомирської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС; довідку Рясненького старостинського округу виконавчого комітету Барашівської сільської ради Звягельського району Житомирської області Лугинської селищної ради Коростенського району Житомирської області від 11.08.2023 №448, згідно якої вона з 30.06.1990 по 03.08.1994 та з 16.07.2020 по теперішній час зареєстрована та проживає у селі Рясне Ємільчинського району (наразі Звягельського району) Житомирської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС;
Водночас, як вірно зауважено судом першої інстанції, визначеними в абзаці 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII умовами, які надають особі право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є не тільки наявність статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи, а ще й проживання (робота) такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3-х років.
Відповідно до частини 1 статті 11 Закону №796-ХІІ (в редакції, що була чинна станом на момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи) до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема:
- особи, які постійно проживали на території зони гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території цієї зони не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій (п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону №796-ХІІ);
- особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зоні гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше трьох років (п.3 ч. 1 ст. 11 Закону №796-ХІІ).
Пунктом 5 Порядку № 501 (в редакції, чинній на момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи)  передбачалось, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років і відселені або самостійно переселилися з цих територій, а також постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.
Отже, статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи, який пов`язаний саме із зоною гарантованого добровільного відселення, надався наступним категоріям осіб:
1) особам, які постійно проживали на територіях зони гарантованого добровільного відселення на день аварії (тобто на 26.04.1986);
2) особам, які прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій;
3) особам, які постійно проживають у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року вони прожили у цій зоні не менше трьох років.
4) особам, які постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року вони відпрацювали у цій зоні не менше трьох років.
Зміст правової норми пункту 5 Порядку № 501 свідчить, що нею визначено декілька підстав для видачі особі посвідчення потерпілого категорії 3 серії Б, серед яких не тільки проживання/робота особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років, а ще й постійне проживання особи на території зони гарантованого добровільного відселення станом на день аварії, тобто станом на 26.04.1986.
Наявною у матеріалах справи копією диплому серії НОМЕР_2 підтверджується, що в період з 01.09.1984 по 27.02.1988 ОСОБА_1 навчалась у Житомирському технікумі землевпорядкування. 
Місто Житомир, в якому знаходиться вказаний технікум не відноситься до території зони гарантованого добровільного відселення. Вказане свідчить, що станом на дату аварії на Чорнобильській АЕС (станом на 26.04.1986) ОСОБА_1 не проживала на території зони гарантованого добровільного відселення, а відтак посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи 3 серії НОМЕР_1 від 27.05.1996 не могло бути видане їй на підставі проживання на території зони гарантованого добровільного відселення станом на день аварії, оскільки станом на цей день вона навчалася у м. Житомирі.
Водночас, інші визначенні ч. 1 ст. 11 Закону №796-ХІІ та п. 5 Порядку №501, підстави для встановлення особі статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та видачі їй посвідчення категорії 3 серія Б, передбачають проживання/роботу такої особи станом на 1 січня 1993 року на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, оскільки згідно вищезазначених норм такий статус надається особам, які прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій або ж особам, які постійно проживають або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року вони прожили або відпрацювали у цій зоні не менше трьох років.
Відтак, при видачі ОСОБА_1 посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серія НОМЕР_1 від 27.05.1996 Житомирська обласна державна адміністрація, як уповноважений на видачу такого посвідчення орган, встановлювала та перевіряла дотримання позивачем умови для надання їй статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи, а саме умови проживання/роботи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3-х років.
Таким чином, колегія суддів погоджується зі позицією суду першої інстанції про те, що наявність у позивача посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серія НОМЕР_1 від 27.05.1996 є достатнім підтвердженням того, що остання станом на 01.01.1993 прожила/пропрацювала на протязі не менше 3 років у зоні гарантованого добровільного відселення.
Крім того, факт проживання ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення підтверджується і іншими доказами.
Так, із інформації, вказаної в довідці від 11.08.2023 №449, вбачається, що в періоди з 27.06.1986 по 01.09.1986, з 26.12.1986 по 19.01.1987, з 21.06.1987 по 01.09.1987 та з 28.02.1988 по 01.04.1988 ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала у селі Рясне Ємільчинського району (наразі Звягельського району) Житомирської області, а згідно з довідкою від 11.08.2023 №448 вона була зареєстрована та проживала у селі Рясне Ємільчинського району (наразі Звягельського району) Житомирської області з 30.06.1990 по 03.08.1994 та з 16.07.2020 по теперішній час.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 село Рясне Ємільчинського району (Звягельського району) Житомирської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.
Таким чином, вказаними довідками підтверджується, що станом на 01.01.1993 ОСОБА_1 прожила у зоні гарантованого добровільного відселення загалом понад 3 роки: з 27.06.1986 по 01.09.1986 (2 місяці 6 днів), з 26.12.1986 по 19.01.1987 (25 днів), з 21.06.1987 по 01.09.1987 (2 місяці 12 днів), з 28.02.1988 по 01.04.1988 (1 місяць 5 днів) та з 30.06.1990 по 01.01.1993 (2 роки 6 місяців 3 дні).
Відтак, посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серія НОМЕР_1 від 27.05.1996 та довідки Рясненького старостинського округу виконавчого комітету Барашівської сільської ради Звягельського району Житомирської області від 11.08.2023 №448 та від 11.08.2023 №449 в сукупності є достатніми доказами дотримання ОСОБА_1 визначеної в абзаці 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII умови для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку – умови її проживання у зоні на гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років.
Наявність у ОСОБА_1 необхідного для призначення пенсії страхового стажу в розмірі 24 роки, не заперечується відповідачами, оскільки за підрахунками Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області такий стаж у позивачки становить 35 років 7 місяців 17 днів, про що зазначено у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області рішення від 14.09.2023 №064050004599.
Однак, оскаржуваним у даній справі рішенням від 14.09.2023 №064050004599 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з посиланням на те, що документально підтверджений період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення становить 4 роки 7 місяців 22 дні, що є недостатнім для призначення їй пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 6 років.
Таким чином, спірним у дані справі є питання наявності у позивача достатнього для зниження пенсійного віку на 6 років строку проживання у зоні гарантованого добровільного відселення.
Правовими нормами абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII визначено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення, мають право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку (в даному випадку 3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Згідно з довідкою Рясненького старостинського округу виконавчого комітету Барашівської сільської ради Звягельського району Житомирської області Лугинської селищної ради Коростенського району Житомирської області від 11.08.2023 №449, ОСОБА_1 в період з 27.06.1986 по 01.09.1986 проживала в населеному пункті, який відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, чим підтверджується наявність у неї права на початкову величину зниження пенсійного віку в розмір 3 роки.
Враховуючи наявність у позивача права на початкову величину зниження пенсійного віку, а також, що особам, які проживали в зоні гарантованого добровільного відселення, пенсійний вік знижується на 1 рік за кожні 2 роки проживання в цій зоні, для призначення пенсії зі зниження пенсійного віку загалом на 6 років, позивач повинна підтвердити своє проживання у зоні гарантованого добровільного відселення протягом не менше 6 років, оскільки саме такий термін, надасть їй право на зниження пенсійного віку додатково на початкової величини ще на 3 роки (2 х 3 = 6).
Долученою до заяви про призначення пенсії довідкою Рясненького старостинського округу виконавчого комітету Барашівської сільської ради Звягельського району Житомирської області від 11.08.2023 №449, підтверджується, що ОСОБА_1 прожила у зоні гарантованого добровільного відселення 6 місяців 18 днів (з 27.06.1986 по 01.09.1986, з 26.12.1986 по 19.01.1987, з 21.06.1987 по 01.09.1987 та з 28.02.1988 по 01.04.1988). В свою чергу, долученою довідкою Рясненького старостинського округу виконавчого комітету Барашівської сільської ради Звягельського району Житомирської області від 11.08.2023 №448, підтверджується, що ОСОБА_1 прожила у зоні гарантованого добровільного відселення 7 років 2 місяці 2 дні: з 30.06.1990 по 03.08.1994 - 4 роки 1 місяць 5 днів; та з 16.07.2020 по 11.08.2023 (дата видачі довідки) - 3 роки 27 днів.
Згідно інформації з обох довідок, загальний строк проживання ОСОБА_1 у селі Рясне Ємільчинського району (Звягельського району) Житомирської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, становить 7 років 8 місяців 20 днів.
Водночас, в оскаржуваному рішенні від 14.09.2023 №064050004599, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не зарахувало період проживання ОСОБА_1 в селі Рясне Ємільчинського району (Звягельського району) Житомирської області в період з 16.07.2020, обґрунтовуючи це тим, що у зазначений період вона працювала в м. Новоград-Волинський Житомирської області.
Згідно інформації із трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 дійсно починаючи з 03.07.2015 по даний час працює у Новоград-Волинському відділі державної виконавчої служби.
Однак,  судом першої інстанції обгрунтовано зазначено, що  вказана обставина не є такою, що ставить під сумнів достовірність зазначеної в довідці від 11.08.2023 №448 інформації про проживання ОСОБА_1 в період з 16.07.2020 в селі Рясне Ємільчинського району (Звягельського району) Житомирської області, оскільки територіальна віддаленість с.Рясне Звягельського району Житомирської області від м. Звягель Житомирської області становить приблизно 56 кілометрів, що не виключає можливість для позивача щоденно їздити на роботу в м. Звягель, проживаючи при цьому в селі Рясне Звягельського району.
Таким чином,  ГУ ПФУ у Львівській області безпідставно не врахувало зазначений в довідці від 11.08.2023 №448 період проживання ОСОБА_1 з 16.07.2020 в селі Рясне Ємільчинського району (Звягельського району) Житомирської області до строку її проживання в зоні гарантованого добровільного відселення.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішень Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 14.09.2023 №064050004599 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи",  Оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, а відповідачами не спростовано, що ОСОБА_1 має необхідний вік, страховий стаж та достатній строк проживання на території зони гарантованого добровільного відселення для призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" .
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сторчак В. Ю.    Матохнюк Д.Б.