П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/4016/24-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Григораш Віталій Олександрович 
Суддя-доповідач -  Боровицький О. А.   
23 червня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Боровицького О. А. 
суддів:  Шидловського В.Б.  Курка О. П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправними та скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність щодо не звільнення зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" з 17.06.2024, на підставі поданого рапорту про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням від 03.06.2024;
- визнати протиправним та скасувати наказ від 25.07.2024 №502 "Про застосування дисциплінарного стягнення", яким застосоване дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції;
- визнати протиправним та скасувати наказ від 05.08.2024 №242 о/с "По особовому складу", яким відповідно до статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) з 05.08.2024;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області прийняти рішення про звільнення зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" з 14.07.2024, який є останнім днем його виходу на службу, на підставі поданого рапорту про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням від 03.06.2024.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 лейтенант поліції, проходив службу Вижницькому районному відділі поліції ГУНП в Чернівецькій області на посаді інспектора сектору патрульної поліції.
03.06.2024 позивач подав начальнику Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області рапорт, в якому у зв`язку із наявністю поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків, а саме за сімейними обставинами просив звільнити його зі служби в поліції за власним бажанням в найкоротші терміни з 17.06.2024 (а.с. 26).
Листом від 17.06.2024 року управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Чернівецької області Національної поліції України, посилаючись на службовий лист Голови Національної поліції України від 31.05.2021 №6684/01/12-2021 "Про розгляд рапортів поліцейських про звільнення з служби в поліції за власним бажанням", повідомило позивача про те, що керівництвом ГУНП в Чернівецькій області може бути прийнято рішення щодо звільнення зі служби в поліції тільки при наявності поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення зі служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 "Про затвердження перелік сімейних обставин, та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення зі служби".
Повідомлено про те, що керівництвом ГУНП в Чернівецькій області може бути прийнято рішення щодо звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за власним бажанням не раніше 3-х місячного терміну з дати написання рапорту, тобто з 03.09.2024 (а.с. 24 на звороті).
15.07.2024 начальник СРПП Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області звернувся до начальника Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області із рапортом, в якому повідомив, що 15.07.2024, близько 08 год 00 хв. під час проведення цільового інструктажу з особовим складом, який залучався на добове чергування у Вижницькому РВП в Чернівецькій області було виявлено, що інспектор сектору реагування патрульної поліції Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_1 на службу, без поважних на те причин, не прибув, про причини своєї відсутності нікого з керівництва чи відповідальних осіб Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області не повідомляв (а.с. 97-98).
На підставі поданого рапорту, 15.07.2024 начальник Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області звернувся до начальника ГУНП в Чернівецькій області із доповідною запискою (а.с. 94-95).
За фактом можливого порушення службової дисципліни, допущеного інспектором СРПН Вижницького РВП ГУНП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 , 15.07.2024 Головним управлінням Національної поліції в Чернівецькій області прийнято наказ "Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії" №948 (а.с.91-92).
За результатами службового розслідування винесено висновок службового розслідування, який затверджений начальником Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області 25.07.2024, в якому зазначено, що в ході службового розслідування, дисциплінарна комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 , перебуваючи у службових відносинах з ГУНП в Чернівецькій області, будучи зобов`язаним неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва, всупереч покладених на нього обов`язків, діючи в особистих інтересах, у період часу з 15.07.2024 та 17.07.2024 систематично не виходив на службу без поважних на те причин, чим допустив повторюваний прогул.
Ураховуючи те, що поліцейський ОСОБА_1 , маючи намір припинити проходження служби в поліції, не реалізував свій намір у встановленому порядку, а діючи у особистих інтересах, проігнорував взятий на себе обов`язок служити українському народові, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки, комісія зазначила, що ОСОБА_1 учинив дії (допустив бездіяльність), що створюють склад дисциплінарного проступку – невиконання вимог ст. 38 Закону України "Про запобігання корупції", у частині невиконання вимог Правил етичної поведінки поліцейських.
З огляду на викладене, комісія вважає, що за грубе порушення службової дисципліни, що виразилось у порушенні Присяги працівника поліції, невиконанні вимог п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", п.1, 4, 6, 8 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абз. 2, 3 п.1 Розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 12.06.2024 №1179, ст. 38 Закону України "Про запобігання корупції", а також внаслідок допущеного неодноразового прогулу, що є самостійною підставою до розірвання трудового договору за ініціативи роботодавця, до інспектора СРПП Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції (а.с. 148-159).
Наказом Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 15.07.2024 №502 "Про застосування дисциплінарного стягнення" за грубе порушення службової дисципліни, що виразилось у порушенні присяги працівника поліції, невиконанні вимог п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", п.1, 4, 6, 8 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абз. 2, 3 п.1 Розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 12.06.2024 №1179, ст. 38 Закону України "Про запобігання корупції", а також внаслідок допущеного неодноразового прогулу, що є самостійною підставою до розірвання трудового договору за ініціативи роботодавця, до інспектора СРПП Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції (а.с. 161-163).
Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 05.08.2024 №242 о/с (По особовому складу) відповідно до ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора сектору патрульної поліції Вижницького районного відділі поліції ГУНП в Чернівецькій області звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 ч. 1 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) (а.с. 24).
Не погоджуючись із наказами від 25.07.2024 №502 "Про застосування дисциплінарного стягнення" та від 05.08.2024 №242 о/с "По особовому складу", позивач звернувся до суду із цим позовом.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався та на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України “Про Національну поліцію” від 02.07.2015 №580-VIII (далі-Закон №580).
Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 59 Закону №580 служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.
Приписами частини першої статті 60 Закону №580 визначено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Підстави для звільнення зі служби в поліції визначені статтею 77 Закону №580.
Так, пунктом 7 частини першої статті 77 Закону №580 визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.
Згідно з частинами другою та третьою статті 77 Закону №580 днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.
Відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.
Пунктом 4 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580 передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначає Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення), яке є актом спеціального законодавства, що визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, та на час виникнення спірних правовідносин є чинним.
Відповідно до підпункту “ж” пункту 64 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.
Пунктом 68 Положення визначено, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.
Суд зазначає, що до спірних правовідносин застосовуються приписи пункту 68 Положення №114 як спеціального нормативно-правового акта у питанні регулювання терміну попередження позивачем про звільнення за власним бажанням, який, на відміну від КЗпП України, становить не два тижні, а три місяці.
Так, з аналізу пункту 68 Положення №114 випливає, що про припинення служби в поліції за власним бажанням працівник поліції повинен попередити прямого начальника не пізніше як за три місяці до дня звільнення, подавши відповідний рапорт. Така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обумовлена особливим правовим статусом працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків щодо забезпечення безпеки громадян і громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.
У межах передбаченого пунктом 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору мають право домовитися про звільнення у більш короткий строк.
Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник поліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 15.02.2021 у справі №160/3607/19, від 14.01.2021 у справі №822/1093/18, від 05.02.2020 у справі №819/744/16 та від 31.01.2024 у справі №520/16737/21.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Отже, з вищенаведеного слідує, що поліцейський може бути звільнений зі служби в поліції за власним бажанням раніше, ніж за три місяці після подачі ним відповідного рапорту про звільнення, за умовами наявності домовленості між ним та керівництвом.
Така домовленість полягає з одного боку в зазначенні поліцейським у рапорті конкретної дати, з якої він має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку, а з іншого - у згоді уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.
Як вбачається з матеріалів справи, 03.06.2024 позивач подав начальнику Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області рапорт, в якому у зв`язку із наявністю поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків, а саме за сімейними обставинами просив звільнити його зі служби в поліції за власним бажанням в найкоротші терміни з 17.06.2024 (а.с. 26).
Листом від 17.06.2024 року управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Чернівецької області Національної поліції України, посилаючись на службовий лист Голови Національної поліції України від 31.05.2021 №6684/01/12-2021 "Про розгляд рапортів поліцейських про звільнення з служби в поліції за власним бажанням", повідомило позивача про те, що керівництвом ГУНП в Чернівецькій області може бути прийнято рішення щодо звільнення зі служби в поліції тільки при наявності поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення зі служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 "Про затвердження перелік сімейних обставин, та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення зі служби".
Повідомлено про те, що керівництвом ГУНП в Чернівецькій області може бути прийнято рішення щодо звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за власним бажанням не раніше 3-х місячного терміну з дати написання рапорту, тобто з 03.09.2024.
Тобто, відповідачем повідомлено позивача про те, що його звільнення можливе не раніше 3-х місячного терміну з дати написання рапорту, тобто з 03.09.2024.
Проте, позивач, як свідчать матеріали справи, після поданого рапорту про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням, вчинив систематичний прогул, що й стало підставою для прийняття оскаржуваних наказів.
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Обов`язки поліцейського передбачені ч.1 ст.18 цього ж Закону, зокрема: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини.
Частиною першою статті 64 Закону №580 визначено, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові та усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягає вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.
3 тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено Законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.
Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків. Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно. Тобто, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 27.04.2021 у справі №160/6819/19.
Між тим інститут Присяги поліцейського вже сам по собі призначений імперативно забезпечити зразкове та бездоганне дотримання публічним службовцем - поліцейським Закону як у повсякденній службовій, так і позаслужбовій (приватній) діяльності. При цьому, у кореспонденції з частиною 2 статті 18 Закону №580 інститут Присяги поліцейського забезпечує необхідність виконання завдань поліції безперервно та незалежно від дії будь-яких факторів, адже жодних виключень із загального правила законом не передбачено.
Згідно з п.24 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" органи Національної поліції України беруть участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.
Згідно з ч.2 ст.24 Закону України "Про Національну поліцію" у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
Військовому командуванню разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Згідно з наказом Національної поліції України від 23.02.2022 №171, який видано на підставі Указу Президента України "Про введення надзвичайного стану в Україні", особовий склад органів, підрозділів та установ поліції на час дії правового режиму надзвичайного стану переведено на посилений варіант службової діяльності.
Після введення правового режиму воєнного стану поліцейські фактично усіх територіальних (у тому числі міжрегіональних) органів Національної поліції, усвідомлюючи свою високу відповідальність за виконання покладених на поліцію завдань із забезпечення публічної безпеки і порядку, охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, які присягнули вірно служити Українському народові, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки, стали на захист Вітчизни та життя, здоров`я і благополуччя співвітчизників.
Частина 1 та 2 статті 19 Закону України "Про Національну поліцію" визначає, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджений Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII, визначаються підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень.
Нормами частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Аналізуючи пункти 1, 3, 4, 6, 7, 8 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, суд встановив, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їх повноважень та відповідно до закону; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватись правил внутрішнього розпорядку.
Пунктом 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Крім того, стаття 12 Дисциплінарного статуту дає визначення дисциплінарного проступку, з якого вбачається, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Отже, до кола формальних ознак дисциплінарного проступку поліцейського належать: 1) недотримання вимог чинних нормативно-правових актів; 2) недотримання Присяги поліцейського; 3) невиконання наказів керівників; 4) неналежний рівень знань положень нормативно-правових актів та змісту власних функціональних обов`язків за посадою; 5) не виявлення поваги до прав, честі і гідності людини, не утримання від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 6) ненадання допомоги та не запобігання вчиненню правопорушень; 7) не вжиття заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського із одночасним інформуванням про це безпосереднього керівника; 8) не утримання від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки; 9) не утримання від дій, що підривають авторитет Національної поліції України; 10) недотримання правил внутрішнього розпорядку; 11) невиконання заходів безпеки у службовій діяльності; 12) незабезпечення належного рівня власної професійної підготовки (кваліфікації); 13) неналежне ставлення до збереження службового майна, незабезпечення належного стану зброї та спеціальних засобів; 14) не виявлення поваги до честі і гідності інших поліцейських і працівників поліції, не надання допомоги іншим поліцейським, не стримування інших поліцейських від вчинення правопорушень; 15) не дотримання правил носіння однострою та знаків розрізнення; 15) не сприяння керівникові в організації дотримання службової дисципліни, не інформування керівника про будь-які порушення службової дисципліни; 16) перебування на службі у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.
З метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків частиною 2 статті 14 Закону №2337-VIII передбачено проведення службового розслідування, під яким, відповідно до частини 1 статті 14 цього ж закону, розуміється діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського, як визначено у статті 14 Дисциплінарного статуту.
Відповідне службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Процедури та механізми функціонування дисциплінарних комісій в органах та підрозділах Національної поліції України визначені приписами Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України (затверджене наказом МВС України від 07.11.2018 №893, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за №1356/32808; далі за текстом - Положення №893).
Відповідно до п.1 ч.2 ст.18 Дисциплінарного статуту поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються.
Згідно з п.2 розділу IV Порядку №893 поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, під час його проведення має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються.
У частині 7 ст. 19 Дисциплінарного статуту зазначено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Частиною 8 статті 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень визначених ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Суд зазначає, що підставою для застосування до поліцейського дисциплінарних стягнень, перелік яких визначено у статті 13 Дисциплінарного статуту, є вчинення дисциплінарного проступку, тобто протиправних, винних дій чи бездіяльність, що полягає в порушенні поліцейським службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Види дисциплінарних стягнень перелічені у статті 13 Дисциплінарного статуту застосовуються виходячи із обставин і характеру проступку, особи поліцейського, обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередньої поведінки поліцейського, його ставлення до служби, ступеня його вини.
Найсуворішим видом дисциплінарного стягнення за порушення службової дисципліни є звільнення зі служби в поліції, як крайній захід дисциплінарного впливу.
Відповідне службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Таким чином, у разі вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, перед накладенням дисциплінарного стягнення, з метою з`ясування всіх обставин вчинення такого проступку, наявності вини, керівник призначає службове розслідування, про що видає наказ.
Результатами службового розслідування має бути встановлено: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій.
Судом встановлено, що за грубе порушення службової дисципліни, що виразилось у порушенні присяги працівника поліції, невиконанні вимог п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", п.1, 4, 6, 8 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абз. 2, 3 п.1 Розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 12.06.2024 №1179, ст. 38 Закону України "Про запобігання корупції", а також внаслідок допущеного неодноразового прогулу, що є самостійною підставою до розірвання трудового договору за ініціативи роботодавця, до інспектора СРПП Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції.
З приводу правомірності встановлених в ході проведення службового розслідування порушень з боку позивача службової дисципліни, які стали підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення, суд зазначає наступне.
Так, за результатами проведення службового розслідування, дисциплінарною комісією встановлено, що 15.07.2024, близько 08 год 00 хв. під час проведення цільового інструктажу з особовим складом, який залучався на добове чергування у Вижницькому РВП в Чернівецькій області було виявлено, що інспектор сектору реагування патрульної поліції Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_1 на службу, без поважних на те причин, не прибув, про причини своєї відсутності нікого з керівництва чи відповідальних осіб Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області не повідомляв.
Факти систематичних прогулів задокументовані комісійними актами за місцем служби позивача, складеними посадовими особами Вижницького РВП ГУНП: №8217/123/48/01-2024 від 15.07.2024, №8369/123/48/01-2024 від 16.07.2024 та №8438/123/48/01-2024 від 17.07.2024.
З метою виконання вимог ст. 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, у частині реалізації права поліцейського, відносно якого відкрито дисциплінарне провадження, на надання ним пояснення, подання відповідних документів, та матеріалів, що стосуються обставин, які досліджуються, на номер мобільного телефону у месенджері "WhatApp" надіслано запрошення (вих. №531/123/22-2024 від 18.07.2024) щодо його прибуття, з 19.07.2024 по 23.07.2024 у зручний для нього час (з 09 год 00 хв по 18 год 00 хв.) до дисциплінарної комісії для надання пояснення.
Як вбачається із матеріалів справи, 18.07.2024 здійснено телефонний дзвінок позивачу, під час розмови якої, позивач повідомив, що до дисциплінарної комісії не прибуде, запропонував надати пояснення у телефонному режимі та надав згоду на аудіо фіксацію опитування.
Так, будучи опитаним, ОСОБА_1 визнав, що дійсно з 15.07.2024 не виходить на службу. Не вихід на службу мотивував тим, що 03.06.2024 подав рапорт щодо його звільнення зі служби в поліції за сімейними обставинами, що наслав до ГУНП поштовим зв`язком. Будучи опитаним позивача наголосив, що виходити на службу та приступати до виконання службових обов`язків наміру немає, оскільки рішення про припинення служби в поліції прийняв свідомо та остаточно. Зазначив, що він усвідомлює дисциплінарні наслідки щодо себе за допущені ним прогули, а саме: його звільнення зі служби в поліції за порушення службової дисципліни.
Отже, позивачем в ході телефонної розмови й підтверджено відсутність його на робочому місці та не бажання в подальшому проходити службу.
У зв`язку із цим, комісія дійшла висновку, що поліцейський ОСОБА_1 , діючи у особистих інтересах, проігнорував взятий на себе обов`язок служити українському народові, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки, учинив дії (допустив бездіяльність), що створюють склад дисциплінарного проступку - невиконання вимог ст. 38 Закону України "Про запобігання корупції", у частині невиконання вимог Правил етичної поведінки поліцейських.
Учинені ОСОБА_1 прогули обтяжуються тим, що вони мали місце в умовах дії в Україні правового режиму воєнного стану, та свідчить про умисне ухилення ОСОБА_1 , як представника сектору безпеки та оборони, від виконання службового обов`язку по охороні прав і свобод громадян, інтересів суспільства та держави від протиправних посягань.
Допущені ОСОБА_1 порушення службової дисципліни, свідчать про його низькі морально-ділові якості, мають системний характер, що суперечить інтересам служби та покладеним на нього обов`язкам, підривають до нього довіру як до правоохоронця, а тому є підставою для застосування до нього найсуворішого виду дисциплінарного стягнення – "звільнення зі служби в поліції".
Таким чином, з наведеного підтверджується, що позивачем допущено систематичний прогул, а саме не вихід на службу з 15.07.2024 по 17.07.2024, про що відповідно свідчать акти про не вихід ОСОБА_1 на службу №8217/123/48/01-2024 від 15.07.2024, №8369/123/48/01-2024 від 16.07.2024 та №8438/123/48/01-2024 від 17.07.2024, висновок службового розслідування та пояснення працівників Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області.
Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до п. 4 ч.3 ст. 1 Статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону.
Частинами 1, 2 ст. 5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика. За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.
Відповідно до ч. 3 розділу IІ Правил етичної поведінки поліцейських під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.
Відповідно до статті 64 Закону України «Про національну поліцію», особа, яка вступає на службу в поліції, складає присягу на вірність українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я, по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити українському народові, дотримуватись Конституції і законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».
Однак, як свідчать матеріали справи, позивач в порушення вимог Присяги працівника поліції, яку підписав, та ігноруючи обов`язки поліцейського щодо неухильного дотримання положень Конституції України та інших нормативних актів, що регламентують діяльність поліції нехтував принципами, що регламентують діяльність поліції та обов`язками поліцейського, які є невід`ємною частиною дотримання службової дисципліни поліцейським.
Суд зазначає, що порушення службової дисципліни, зокрема щодо неодноразового у період з 15.07.2024 по 17.07.2024 не виходу на службу, допущене позивачем, надає йому статусу дисциплінарного проступку, оскільки на даний час на поліцію покладаються особливо важливі функції із забезпечення публічного порядку та безпеки і недопущення дестабілізації обстановки в цілому.
Питання про наявність підстав для накладення на працівника поліції дисциплінарного стягнення з`ясовується під час службового розслідування. Правова оцінка правильності рішення про притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності повинна фокусуватися насамперед на тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, установлені Конституцією України та законами України, чи дійсно в діях працівника поліції є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення.
В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Професійний обов`язок поліцейського полягає в безумовному виконанні закріплених законами та іншими нормативно - правовими нормами та Присягою поліцейського завдань щодо захисту особистої безпеки громадян. Поліцейський як представник держави зобов`язаний постійно на належному рівні виконувати покладені на поліцію повноваження, сприяти припиненню вчинення правопорушень, з честю та гідністю поводити себе як у службовий та позаслужбовий час, з метою недопущення зниження рівня авторитету та довіри громадян до Національної поліції України.
Службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені.
Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.
Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.
Аналогічний правовий висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі №340/1502/19.
Стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така, на думку суду, повинна фокусуватися насамперед на такому: чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України; чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення; чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення; чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.
Під час службового розслідування було встановлено, що позивачем не дотримано своїх службових повноважень щодо з`явлення у період з 15.07.2024 по 17.07.2024 на службу в поліції.
Таким чином, суд вважає, що будь-яких порушень з боку Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області під час проведення службового розслідування та прийнятті спірних наказів від 25.07.2024 №502 "Про застосування дисциплінарного стягнення" та від 05.08.2024 №242 о/с "По особовому складу" про звільнення позивача зі служби в поліції, під час розгляду справи судом не виявлено.
Суд приходить до висновку про те, що проведення службового розслідування було здійснено у відповідності до вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України, в його ході виявлено вчинення позивачем дисциплінарного проступку, а саме систематичне не з`явлення на роботу місці, вид дисциплінарного стягнення відповідає тяжкості проступку, а отже у сукупності вказані обставини свідчать про правомірність оскаржуваних наказів.
Отже, суд прийшов до висновку, що матеріалами справи підтверджуються обставини вчинення позивачем порушення службової дисципліни.
Проте, твердження позивача, якими він обґрунтує свої позовні вимоги не знайшли свого підтвердження впродовж розгляду справи та спростовуються наведеними в рішенні суду обставинами.
Доводи позивача стосовно прийняття відповідачем оскаржуваних наказів від 25.07.2024 №502 "Про застосування дисциплінарного стягнення" та від 05.08.2024 №242 о/с "По особовому складу" про звільнення позивача, не прийнявши при цьому, жодного рішення щодо його звільнення відповідно до поданого 03.06.2024 рапорту про звільнення зі служби за власним бажанням, суд не бере до уваги, оскільки незалежно від зазначеного, позивач будучи працівником поліції, який склав присягу на вірність Українському народові та усвідомлюючи свою високу відповідальність, зокрема у період військового стану, повинен продовжувати сумлінно виконувати свої службові обов`язки.
Разом з цим, суд звертає увагу позивача на те, що листом від 17.06.2024 року позивача повідомлено про те, що керівництвом ГУНП в Чернівецькій області може бути прийнято рішення щодо його звільнення зі служби в поліції за власним бажанням не раніше 3-х місячного терміну з дати написання рапорту, тобто з 03.09.2024 року.
Таким чином, суд вважає, що застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції є правомірним і пропорційним у даному випадку, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
Відповідно до положень, закріплених ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно статей 74-76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Як зазначено ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ч. ч.1-3 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Боровицький О. А.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Шидловський В.Б.    Курко О. П.