ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1332/25  Справа № 707/819/25 Категорія: 311000000    Головуючий по 1 інстанції Суходольський О.М. Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.   	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       22 липня 2025 року                                                                                м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів: 

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.  

секретар        Івануса А.Д.

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ;
представник позивача – адвокат Дрогоман Олег Олександрович;
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЦ Пасаж-Н»;
представники відповідача – адвокати Нестеренко Олег Федорович, Шевченко Андрій Григорович;

особи, які подали апеляційну скаргу – представники товариства з обмеженою відповідальністю «ТЦ Пасаж-Н» - адвокати Нестеренко Олег Федорович, ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представників Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЦ Пасаж-Н» - адвокатів Нестеренка Олега Федоровича, ОСОБА_2 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 14 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЦ Пасаж-Н» про формулювання підстав звільнення та усунення порушення під час розрахунку при звільненні, 

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «ТЦ Пасаж-Н» про зміну формулювання підстав звільнення та усунення порушення під час розрахунку при звільненні в якому просила суд:
змінити формулювання підстав звільнення ОСОБА_1 з п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України (за втратою довіри) на ч. 2 ст. 38 КЗпП України (розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника);
скасувати наказ ТОВ «ТЦ Пасаж-Н» від 31 січня 2025 року № 2-к «Про бухгалтера ОСОБА_1 » в частині другого речення пункту 2 «Суму компенсації направити на погашення завданої організації шкоди»;
судові витрати покласти на відповідача.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач з 01 липня 2019 року працювала у ТОВ «Пасаж-Н» на посаді головного бухгалтера.
15 листопада 2024 року за місцем роботи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 оф. 29 ОСОБА_3 - головою СТ «Торговий ряд-1» та ОСОБА_4 - головою СТ «Пасаж» було неправомірно і безпідставно, без належно оформлених документів про нібито проведену перевірку, вилучено комп`ютерну техніку (ноутбук) з усією інформацією ТОВ «ТЦ Пасаж-Н» та особисту інформацію позивачки а саме: електронну програму ведення бухгалтерського обліку; програму складання та подачі звітності; договори, накази, листи, протоколи в електронному форматі; файл з особистим електронним цифровим підписом. 
Внаслідок вищевказаних дій позивачка була фактично позбавлена можливості вчиняти і контролювати всі бухгалтерські дії, в той час як сторонні особи навпаки з того часу могли їх вчиняти, заволодівши її особистим електронним підписом та усіма регістрами бухгалтерського обліку. 
23 грудня 2024 року ОСОБА_1 направила на ім`я директора ТОВ «ТЦ Пасаж-Н» ОСОБА_5 заяву, в якій просила звільнити її із займаної посади 24 грудня 2024 року за угодою сторін на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. 
Вказана заява отримана відповідачем засобами поштового зв`язку 30 грудня 2024 року, проте була залишена ним без реагування. 
08 січня 2025 року ОСОБА_1 отримала від директора лист № 5 від 08 січня 2025 року, відповідно до якого її запрошено прибути 13 січня 2025 року в приймальню адміністративного приміщення ТОВ «Черкаська облспоживспілка» для отримання примірника перевірки ведення бухгалтерського обліку та нарахування заробітної плати по ТОВ «ТЦ Пасаж-Н». 
31 січня 2025 року, вийшовши з лікарняного позивач подала директору ТОВ «ТЦ Пасаж-Н» ОСОБА_5 заяву, в якій просила звільнити її із займаної посади з 31 січня 2025 року за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України  за станом здоров`я в зв`язку з інвалідністю 2 групи. Оскільки керівник відмовився прийняти особисто від позивачки заяву про звільнення, вказана заява була надіслана на ім`я директору ТОВ «ТЦ Пасаж-Н» засобами поштового зв`язку. Зазначена заява отримана відповідачем поштою 03 лютого 2025 року, проте була залишена ним без реагування. 
11 лютого 2025 року ОСОБА_1 отримала від відповідача засобами поштового зв`язку лист, в якому містився наказ від 31 січня 2025 року № 2-к «Про бухгалтера ОСОБА_1 », відповідно до якого її було звільнено з роботи 31 січня 2025 року «за п. 2 ст. 41 за втрату довіри». 
Вказаний наказ ТОВ «ТЦ Пасаж-Н» № 2-к від 31 січня 2025 року «Про бухгалтера ОСОБА_1 » та дії з ігнорування відповідачем заяви позивачки про звільнення її з посади на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України  є незаконними, необґрунтованими та такими, що порушують її конституційне право на працю. 
Позивач зазначила, що особисто не була присутня на такій перевірці та їй не відомо, про час, місце проведення перевірки та про склад комісії, яка проводила таку перевірку бухгалтерського обліку. ОСОБА_1 не бачила та не підписувала ні акту перевірки від 19 грудня 2024 року, ні акту службового розслідування від 21 грудня 2024 року, не мала можливості дати усні та/або письмові пояснення як у ході проведення перевірки бухгалтерського обліку, так і за результатами проведення такої перевірки, якщо вона мала місце. 
У наказі про звільнення від 31 січня 2025 року № 2-к «Про бухгалтера ОСОБА_1 » не конкретизовано зміст порушення, яке нібито було вчинено позивачкою а лише вказано «за втратою довіри». 
Ні наказом про звільнення від 31 січня 2025 року № 2-к «Про бухгалтера ОСОБА_1 » ні будь-яким іншим документом не зафіксовано факт порушення позивачкою своїх трудових обов`язків. Оскільки виключно на керівника підприємства законом покладається повноваження щодо виплати працівникам заробітної плати, вказана виплата не відноситься до посадових обов`язків позивачки як головного бухгалтера. 
Враховуючи вищевикладене при звільненні позивачки з підстав п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України  відбулося з порушенням норм трудового законодавства України.
Крім цього відповідач, звільняючи 31 січня 2025 року ОСОБА_1 за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України  безпідставно проігнорував заяву від 31 січня 2025 року, в якій вона просила звільнити її за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України  за станом здоров`я в зв`язку з інвалідністю 2 групи. 
Відповідно до п. 2 наказу ТОВ «ТЦ Пасаж-Н» від 31 січня 2025 року № 2-к «Про бухгалтера ОСОБА_1 » передбачено нарахування позивачці у зв`язку із звільненням компенсації за невикористану відпустку. 
У другому речення вказаного пункту наказу від 31 січня 2025 року № 2-к зазначено «Суму компенсації направити на погашення завданої організації шкоди». Позивач стверджує, що на протязі трудової діяльності вона не вчиняла по відношенню до ТОВ «ТЦ Пасаж-Н» протиправних дій чи бездіяльності наслідком яких могло бути завдання шкоди відповідачу. Враховуючи викладене, наказ ТОВ «ТЦ Пасаж-Н» від 31 січня 2025 року № 2-к «Про бухгалтера ОСОБА_1 » в частині речення: «Суму компенсації направити на погашення завданої організації шкоди» є таким, що порушує право позивачки на оплату праці, а тому підлягає до скасуванню.
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 14 травня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Змінено формулювання підстав звільнення ОСОБА_1 з п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України (за втратою довіри) на ч. 1 ст. 38 КЗпП України (розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк з ініціативи працівника).
Скасовано наказ ТОВ «ТЦ Пасаж-Н» від 31 січня 2025 року № 2-к «Про бухгалтера ОСОБА_1 в частині другого речення пункту 2: «Суму компенсації направити на погашення завданої організації шкоди»
Стягнуто з ТОВ «ТЦ Пасаж-Н» на користь держави судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп.
Стягнуто з ТОВ «ТЦ Пасаж-Н» на користь ОСОБА_1 витрати за надання правничої допомоги в розмірі 7 000 грн.
Рішення суду обґрунтовано тим, що проведення перевірки 15 листопада 2024 року у кабінеті ОСОБА_1 та вилучення відповідних документів відбулось з порушенням діючого законодавства без присутності позивачки чи її представника, без її належного повідомлення про таку перевірку і вилучення документів, без належних правових підстав, що свідчить про незаконність таких дій. Крім того, відповідачем не було надано належних та допустимих доказів вчинення позивачкою винних дій, які б стали підставою для її звільнення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Також судом враховано, що звільнення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України можливе лише щодо спеціально визначеного кола осіб, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності. Суд визнав недоведеними твердження відповідача про те, що позивач за наявною в матеріалах справи посадовою інструкцією головного бухгалтера належала до категорії осіб, що зайняті безпосереднім обслуговуванням грошових коштів та/або матеріальних цінностей, тобто приймала їх під звіт, зберігання, транспортування, тому підстави для її звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України відсутні. 
Визнавши позовні вимоги доведеними належними та допустимими доказами, суд задовольнив позовні вимоги в повному обсязі.
В апеляційній скарзі представники ТОВ «ТЦ Пасаж-Н» - адвокати Нестеренко О.Ф., Шевченко А.Г. просили скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 14 травня 2025 року як незаконне та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції безпідставно не врахував ту обставину, що ОСОБА_1 безпосередньо обслуговувала (приймала, зберігала, транспортувала, розподіляла, перераховувала) грошові кошти товариства готівкою і в безготівковій формі. Також, судом не враховано висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 10 квітня 2025 року, який є належним та допустимим доказом у справі та разом з наявними матеріалами справи та наданими представниками відповідача доказами спростовує доводи позивача приведені нею в позовній заяві щодо неправильного формулювання підстав звільнення. Відповідач вважає, що винні і протиправні дії ОСОБА_1 підтверджуються доказами, які свідчать про її недобросовісність та істотне порушення нею законодавства щодо ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності, безпосереднє обслуговування грошових коштів та/або матеріальних цінностей, що дає обґрунтовані підстави для втрати довір`я. Тому висновок суду про задоволення позовних вимог є необґрунтованим та підлягає скасуванню.
У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника ОСОБА_1 – адвоката Дрогомана О.О. зазначено, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не дають підстав для зміни чи скасування судового рішення. Вказано, що висновок експерта від 10 квітня 2025 року не містить жодних даних, на підставі яких можна було б стверджувати, що позивач вчинила винні дії, на підставі яких відповідач звільнив її за п. 2 ч. 1 ст. 43 КЗпП України. Крім того, до висновку експерта не долучено доказів того, що Ільїна І.В., яка проводила експертизу є атестованим судовим експертом відповідно до ЗУ «Про судову експертизу» та є включеною до державного Реєстру атестованих судових експертів. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду про доведеність позовних вимог ОСОБА_1 та спростовуються наявними матеріалами справи та встановленими судом першої інстанції обставинами. 
Від представника позивача – адвоката Дрогомана О.О. до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, в якій сторона позивача просить розгляд справи здійснювати за відсутності ОСОБА_1 та її представника – адвоката Дрогомана О.О. за наявними матеріалами справи, апеляційну скаргу представників ТОВ «Пасаж-Н» залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працювала з 01 липня 2019 року у ТОВ «Пасаж-Н» на посаді головного бухгалтера.
Права та посадові обов`язки головного бухгалтера ТОВ «Пасаж-Н» передбачені посадовою інструкцією (Т.1 а.с. 160-162).
15 листопада 2024 року за місцем роботи позивачки за адресою: м. Черкаси вул. Святотроїцька, 55 оф. 29 головою СТ «Торговий ряд-1» Калюжною Н.Г. та головою СТ «Пасаж» Кісільовою О.І. було проведено перевірку, вилучено комп`ютерну техніку (ноутбук) з усією інформацією ТОВ «Пасаж-Н» та особисту інформацію ОСОБА_1 , а саме: електронну програму ведення бухгалтерського обліку; програму складання та подачі звітності; договори, накази, листи, протоколи в електронному форматі; файл з особистим цифровим підписом.
09 грудня 2024 року ОСОБА_1 повернувшись після лікарняного на своє робоче місце виявила факт зникнення первинних бухгалтерських документів. Зазначені обставини були повідомлені позивачкою у доповідній записці від 23 грудня 2024 року на ім`я директора ТОВ «Пасаж-Н» ОСОБА_5 . Крім цього, в доповідній записці ОСОБА_1 повідомила, що з моменту вилучення у неї вказаних документів вона не несе відповідальності за цілісність, достовірність, фактичну наявність документів з бухгалтерського обліку та господарської діяльності підприємства з моменту його створення в червні 2019 року.
Згідно Акту службового розслідування по ТОВ «ТЦ Пасаж-Н» від 21 грудня 2024 року встановлено нестачу готівки в касі.
23 грудня 2024 року ОСОБА_1 направила на ім`я директора ТОВ «ТЦ-Пасаж-Н» заяву, в якій просила звільнити її з займаної посади 24 грудня 2024 року за угодою сторін на підставі п.1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, проте, така заява залишена відповідачем без реагування.
08 січня 2025 року ОСОБА_1 отримала від директора лист № 5 від 08 січня 2025 року відповідно до якого її запрошено прибути 13 січня 2025 року в приймальню адміністративного приміщення ТОВ «Черкаська облспоживчспілка» для отримання примірника перевірки ведення бухгалтерського обліку та нарахування заробітної плати по ТОВ «ТЦ Пасаж-Н».
10 січня 2025 року позивач надіслала на адресу відповідача відповідь на вказаний лист в якому повідомила, що не зможе з`явитися на вказану дату у зв`язку з перебуванням на лікарняному.
31 січня 2025 року вийшовши з лікарняного, позивач подала директору ТОВ «ТЦ Пасаж-Н» заяву, в якій просила звільнити її з займаної посади з 31 січня 2025 року за власним бажанням на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України за станом здоров`я в зв`язку з інвалідністю.
Наказом ТОВ «ТЦ Пасаж-Н» від 31 січня 2025 року № 2-к «Про бухгалтера ОСОБА_1 » (Т. 1 а.с. 73) за нанесення ТОВ «ТЦ Пасаж-Н» прямої дійсної шкоди в розмірі 8 984 563,57 грн., особисто колишнім головним бухгалтером ОСОБА_1 , виявленої актом перевірки від 19 грудня 2024 року № 1 та актом службового розслідування від 21 грудня 2024 року останню звільнено з роботи з 31 січня 2025 року по ст. 41 п. 2 КЗпП України за втрату довіри. Зобов`язано головного бухгалтера ОСОБА_6 за невикористані відпустки ОСОБА_1 нарахувати компенсацію за період з 01 липня 2022 року по 31 січня 2025 року – 79 днів в т.ч. до 31 грудня 2023 року за 47 календарних днів, та з 01 січня 2024 року до 31 січня 2025 року – 32 календарні дні. Суму компенсації направити на погашення завданої організації шкоди.
Актом № 1 від 19 грудня 2024 року (Т.1 а.с. 143) комісією, що проводила службове розслідування щодо нарахування заробітної плати ОСОБА_1 встановлено, що головним бухгалтером ОСОБА_1 в період з 01 січня 2023 року по 25 листопада 2024 року було безпідставно нараховано собі заробітну плату в сумі 1 116 957 грн. 46 коп., що не співпадає з документально підтвердженим нарахуванням. Після звірки з банківськими документами виявлено надміру виплачених коштів ОСОБА_1 в сумі 899 902 грн. 42 коп.
Участі в проведенні службового розслідування ОСОБА_1 не приймала, з актом № 1 від 19 грудня 2024 року не ознайомлювалася.
Актом службового розслідування по ТОВ «ТЦ Пасаж-Н» від 21 грудня 2024 року (Т.1 а.с. 145) щодо безпідставного вилучення коштів з ТОВ «ТЦ-Пасаж-Н» колишнім головним бухгалтером ОСОБА_1 за період з 01 січня 2023 року по 25 листопада 2024 року встановлено: 
безпідставно нарахована та виплачена заробітна плата 899 902,42 грн. 
безпідставно перераховані кошти на власну картку по даних виписок банку без підтверджуючих документів 6 464 090 грн.
нестача готівки отримана від послуг 1 618481,15 грн.
безпідставно перераховані кошти рідній сестрі ОСОБА_7 677 269 грн. (сума погашення 677 269 грн.).
нестача готівки у касі 2 090 грн.
З актом службового розслідування від 21 грудня 2024 року ОСОБА_1 ознайомлена не була.
З наданого в матеріалах справи акту від 31 січня 2025 року вбачається, що позивачці ознайомитися з їх змістом було запропоновано в день звільнення, а саме 31 січня 2025 року, в якому підпис останньої про відмову від ознайомлення також відсутній. 
Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу зміни формулювання підстав звільнення та усунення порушень під час розрахунку при звільненні.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом  статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Статтею 36 КЗпП України передбачено підстави припинення трудового договору.
Підставами припинення трудового договору є:
1) угода сторін;
2) закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення;
3) призов або вступ працівника або роботодавця - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частини третьої статті 119 цього Кодексу;
4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи роботодавця (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу ( стаття 45);
5) переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду;
6) відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці;
7) набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи;
7-1) укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції», встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення;
7-2) з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади»;
7-3) набрання законної сили рішенням суду про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави стосовно особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у передбачених статтею 290  Цивільного процесуального кодексу України випадках;
8) підстави, передбачені трудовим договором з нефіксованим робочим часом, контрактом;
8-1) смерть роботодавця - фізичної особи або набрання законної сили рішенням суду про визнання такої фізичної особи безвісно відсутньою чи про оголошення її померлою;
8-2) смерть працівника, визнання його судом безвісно відсутнім або оголошення померлим;
8-3) відсутність працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль;
9) підстави, передбачені іншими законами.
Стаття 41 КЗпП України встановлює додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з окремими категоріями працівників за певних умов.
П. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України встановлено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірвано також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні та культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку роботодавця.
Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 29 червня 2022 року у справі № 712/9873/20 вказано, що тлумачення п.2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України дозволяє зробити висновок, що розірвання трудового договору на підставі цієї норми права можливе за таких умов:
1)безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо) (спеціальний суб`єкт); 
2)винна дія працівника; 
3)втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу (суб`єктивне ставлення роботодавця до конкретної ситуації і зміна ставлення до працівника). 
Звільнення з підстави втрати довіри може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Безпосереднім обслуговуванням грошових і товарних цінностей є їх прийняття, зберігання, транспортування, розподіл тощо. Ключові слова, що відображають розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, - це «прийняття» і «зберігання». Особи, які безпосередньо їх обслуговують, це переважно особи, які займаються прийманням, зберіганням, транспортуванням і розподілом матеріальних цінностей, наприклад, продавці, касири, завідувачі базами тощо. Під термінами «зберігання», «обслуговування» і «розподіл цінностей» слід розуміти широке коло операцій по експедиції чи по відпусканню цінностей, іноді зовсім не пов`язаних з безпосереднім їх обслуговуванням.
За загальними правилом такі працівники в разі нестачі матеріальних цінностей несуть повну матеріальну відповідальність на підставі письмових договорів чи спеціальних законів.
Обов`язок з обслуговування цінностей може бути передбачений тарифно-кваліфікаційними довідниками, посадовими інструкціями та іншими нормативними актами.
Відповідно до ч.1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. 
       У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Стаття 38 КЗпП України зобов`язує власника звільнити працівника в строки, про які працівник просить, також за наявності інших поважних причин, які зазначені в частині першій статті 38 КЗпП України. Тобто перелік таких причин не є вичерпним.
Положеннями КЗпП України  визначено, що при розірванні трудового договору з ініціативи працівника, роботодавець може звільнити працівника у день подання останнім заяви за умови, якщо працівник сам визначає цей день датою звільнення, вказавши при цьому поважну причину, яка зумовила прийняття ним рішення про звільнення. 
Як роз`яснено в абз. 2 п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 05 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» звільнення з підстав втрати довіри суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові кошти або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і таке інше), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри. Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, це особи, які одержують їх під звіт. Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, питання, чи відноситься позивач до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суду в кожному конкретному випадку необхідно з`ясувати: чи становить виконання операцій, що пов`язані з таким обслуговуванням цінностей основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.
У постанові Верховного Суду від 13 лютого 2025 року у справі № 757/26467/22-ц міститься висновок, що до основного кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, відносяться особи, які одержують їх під звіт; особи, які здійснюють функції обліку, охорони або управлінські функції щодо розпорядження майном та коштами підприємства, не відносяться до вказаного кола працівників і такі особи не можуть бути суб`єктами звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. 
       Крім того, у постановах Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 127/28968/19 та від 26 травня 2021 року у справі № 452/3393/18 викладені висновки відповідно до яких посада головного бухгалтера відсутня у Переліку посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою чи організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереженості цінностей, переданих їм на зберігання, продаж (відпуск), перевезення або застосування у процесі виробництва, затверджених постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріату Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24, яка продовжує бути чинною на підставі постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» від 12 вересня 1991 року № 1545-ХІІ.  
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що ОСОБА_1 не належить до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, такі операції не становити зміст її трудових обов`язків (приймання, зберігання, транспортування та розподіл), тому її звільнення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України неможливе.
Посилання представників відповідача надані в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції про те, що позивач відноситься до кола працівників, які обслуговують грошові та товарні цінності, оскільки посадовою інструкцією ОСОБА_1 , зокрема п. 2.11 розділу 2 визначено завдання та обов`язки головного бухгалтера та зазначено, що головний бухгалтер зобов`язаний і забезпечує ведення бухгалтерського обліку, дотримуючись єдиних методичних засад бухгалтерського обліку, організовує своєчасне і достовірне відображення на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій, забезпечує неухильне дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів, здійснює контроль за веденням касових операцій, раціонально та ефективно використовує матеріальні, трудові та фінансові ресурси, підписує і візує документи якими оформляються облік, зберігання та витрачання грошових і товарно-матеріальних цінностей та виконує інші обов`язки в процесі здійснення своєї діяльності у межах, визначених чинним законодавством України відхиляються колегією суддів, оскільки наявна в матеріалах справи посадова інструкція головного бухгалтера ТОВ «ТЦ Пасаж-Н» (Т.1 а.с. 160-162) таких обов`язків головного бухгалтера не містить і в ній взагалі відсутній п. 2.11 розділу 2 на який посилаються скаржники. Іншої посадової інструкції головного бухгалтера ТОВ «Пасаж-Н» сторонами не надано та матеріали справи не містять. 
Доводи апелянта про помилковість висновку суду щодо недоведення відповідачем належності позивачки за посадою до категорії осіб, що зайняті безпосереднім обслуговуванням грошових коштів та/або матеріальних цінностей, тобто прийняття під звіт, зберігання, транспортування, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки такі твердження спростовуються наданою в матеріали справи посадовою інструкцією головного бухгалтера. Твердження про те, що остання відноситься до категорії вищевказаних осіб також в зв`язку з фактичним виконанням обов`язків касира також не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки відповідно до штатних розписів від 01 січня 2023 року, 01 березня 2023 року, від 01 січня 2024 року, від 01 березня 2024 року, 01 липня 2024 року посада касира в ТОВ «Пасаж-Н» відсутня, як відсутній наказ про покладення на позивачку виконання обов`язків касира та посадова інструкція останнього.
Колегія суддів також не може прийняти до уваги твердження представників відповідача про істотне порушення судом першої інстанції вимог статті 89 ЦПК України щодо не дослідження і відсутності оцінки поданого відзиву та додатків до нього, оскільки як вбачається із тексту самого рішення, суд вказує на неподання зазначених в апеляційній скарзі доказів саме разом з відзивом, що підтверджується переліком додатків до останнього. 
Також, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом безпідставно не враховано висновок експертизи від 10 липня 2025 року, який надано представниками відповідача та який є належним та допустимим доказом, проведений ОСОБА_8 , яка є аудитором і здійснює аудиторську діяльність, має необхідні знання та попереджена про кримінальну відповідальність, що повністю узгоджується із нормами ЦПК України і на підставі якого суд повинен був встановити винність та протиправність дій головного бухгалтера ОСОБА_1 . Вказані доводи не спростовують рішення суду першої інстанції про те, що до висновку експерта не було додано Свідоцтво про присвоєння ОСОБА_8 кваліфікації судового експерта та/або його дубліката відповідно до Положення про Центральну експертно-кваліфікаційну комісію при Міністерстві юстиції України та атестацію судових експертів. Колегія суддів погоджується з висновком суду, що диплом з відзнакою від 01 червня 1989 року № 442 та Витяг з реєстру аудиторів та суб`єктів аудиторської діяльності не є документами, які підтверджують кваліфікацію судового експерта в розумінні чинного законодавства України, тому в ОСОБА_8 відсутні повноваження судового експерта для проведення судово-економічної експертизи, що стало підставою для визнання судом висновку експерта неналежним доказом.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ні наказом про звільнення від 31 січня 2025 року № 2-к «Про бухгалтера ОСОБА_1 » ні будь-яким іншим доказом у справі не зафіксовано факт порушення ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків. Доводи апеляційної скарги про те, суд безпідставно не врахував ту обставину, що комісією по перевірці правильності ведення ОСОБА_1 бухгалтерського обліку товариства виявлено порушення законності проведення бухгалтерського обліку та фактично встановлено винність дій головного бухгалтера відхиляються колегією суддів з наступних підстав. Надаючи оцінку таким доказам, які подані в заперечення позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що акт про результати проведення службової перевірки від 19 грудня 2024 року та акт службового розслідування щодо безпідставно вилучених коштів з ТОВ «ТЦ Пасаж-Н» колишнім головним бухгалтером ОСОБА_1 за період з 01 січня 2023 року по 25 листопада 2024 року від 21 грудня 2024 року не містять детальні посилання на всі первинні документи чи будь-які документи, що містяться в регістрах бухгалтерського обліку на підставі чого відповідач встановив розбіжності в бухгалтерській документації та дійшов висновку про вчинення позивачкою протиправних та винних дій. 
Судово-економічна експертиза в порядку визначеному законом в ході розгляду справи проведена не була, клопотання про її проведення представниками відповідача не заявлялося. 
Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причин звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.
Суд першої інстанції обґрунтовано встановивши відсутність законних підстав для звільнення позивача на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у відповідності до положень вищезазначеної статті КЗпП України змінив формулювання причини її звільнення позивача з п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України на звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. 
Оскільки підстави, умови та порядок відшкодування матеріальної шкоди завданої підприємству працівниками врегульовано КЗпП України, а саме Главою 9, колегія суддів також погоджується з висновком суду про скасування наказу ТОВ «Пасаж-Н» від 31 січня 2025 року № 2-к «Про бухгалтера ОСОБА_1 » в частині другого речення пункту 2: «Суму компенсації направити на погашення завданої організації шкоди».
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України  суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність позивачем належними та допустимими доказами обґрунтованості заявлених позовних вимог, доводи апеляційної скарги такий висновок суду не спростовують, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представників Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЦ Пасаж-Н» - адвокатів Нестеренка Олега Федоровича, ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 14 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 25 липня 2025 року.

Судді