18.07.25
22-ц/812/1343/25
Провадження №22-ц/812/1343/25 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року                                            м. Миколаїв
                                                                                Справа № 488/1242/24
Миколаївський апеляційний суд у складі  колегії суддів:
головуючого судді  – Шаманської Н.О.,
суддів: Лівінського І.В., Тищук Н.О.,
із секретарем судового засідання – Богуславської О.М.,
переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу 
за позовом
заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави
до
Миколаївської міської ради, ОСОБА_1 
про
усунення перешкод у користуванні та розпорядженні землею водного фонду шляхом визнання незаконними і скасування пунктів рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, зобов`язання повернути земельну ділянку
за апеляційною скаргою
заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва
на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва, постановлену суддею Чернявською Я.А. 05 червня 2025 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту ухвали не зазначена,

у с т а н о в и в:

В провадженні Корабельного районного суду міста Миколаєва перебуває цивільна справа за позовом заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави до Миколаївської міської ради, ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні землею водного фонду шляхом визнання незаконними і скасування пунктів рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, зобов`язання повернути земельну ділянку.
Ухвалою суду від 05 квітня 2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 07.05.2025 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Ільїна О.В. про залишення позову без руху після відкриття провадження у справі та зобов`язано позивача внести на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом.
Однак, у встановлений судом строк позовну заяву, яка б відповідала вимогам статей 175, 177 ЦПК України не було подано та недоліки не усунуто.
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 05 червня 2025 року позовну заяву заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави залишено без розгляду.
В апеляційній скарзі заступник керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що у спірних правовідносинах земельна ділянка площею 1000 кв.м. з кадастровим номером 4810136600:05:090:0032 підлягає поверненню відповідачем ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради на підставі ст. 391 ЦК України. 
Частиною 5 статті 390 ЦК України передбачено, що суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Крім того, передбачено можливість постановлення рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Тобто невнесення прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду виключає можливість постановлення рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача, але не виключає можливість розгляду справи за позовом прокурора та ухвалення судом рішення про витребування майна у недобросовісного набувача. Таким чином, норма ч. 5 ст. 390 ЦК України не поширюється на випадки подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача. Право на компенсацію вартості нерухомого майна має лише добросовісний набувач такого майна, якою ОСОБА_1 не є.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – Ільїн О.В. просив апеляційну скаргу заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін. 
Представник відповідачки посилався на те, що ухвала суду першої про залишення позовної заяви без руху відповідає вимогам ст. 390 ЦК України, а тому висновку суду першої інстанції про застосування наслідків невиконання ухвали про залишення позову без руху є вірним.
Що стосується добросовісності набуття прав на спірний об`єкт відповідачкою, то це питання має бути оцінено судом першої інстанції під час судового розгляду справи, оскільки на стадії відкриття провадження у справі суд не вправі надавати оцінку доказам та жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. 
У судовому засіданні апеляційного суду прокурор Волкожа С.В. підтримала доводи апеляційної скарги та просила їх задовольнити.
Представник відповідачки – ОСОБА_2 в засіданні судової колегії заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги,   колегія суддів  вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що у квітні 2024 року заступник керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави звернувся в суд з позовом до Миколаївської міської ради, ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні землею водного фонду шляхом визнання незаконними і скасування пунктів рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, зобов`язання повернути земельну ділянку.
У позовній заяві позивач просив суд:
- усунути перешкоди територіальній громаді міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради у користуванні та розпорядженні землею водного фонду шляхом визнання незаконними і скасування пунктів 5, 5.2 розділу 2 рішення Миколаївської міської ради від 01 березня 2012 року № 15/45 про затвердження проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1000 кв. м. (1000 кв. м – прибудинкова територія), за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 ; 
- усунути перешкоди територіальній громаді міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради у користуванні та розпорядженні землею водного фонду шляхом визнання недійсним виданого ОСОБА_1 державного акту на право власності серії ЯК № 267281 від 27 березня 2012 року на земельну ділянку площею 1000 кв. м з кадастровим номером 4810136600:05:090:0032 по АДРЕСА_1 ; 
- усунути перешкоди територіальній громаді міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради у користуванні та розпорядженні землею водного фонду шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути у власність територіальної громади міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради земельну ділянку площею 1000 кв. м з кадастровим номером 4810136600:05:090:0032 по АДРЕСА_1 .
Отже, власником вищевказаних земельних ділянок, переданих у приватну власність рішенням Миколаївської міської ради від 01 березня 2012 року № 15/45 на теперішній час є ОСОБА_1 .
В позові порушено питання про усунення перешкод у здійсненні Миколаївською міською радою права користування та розпорядження спірною земельною ділянкою водного та лісового фонду шляхом їх повернення від відповідача територіальній громаді міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради, скасування відповідних рішення про державну реєстрацію з одночасним припиненням права власності відповідача.
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 05 квітня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання 
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07 травня 2025 року позовну заяву залишено без руху з тих підстав, що позивачем не виконано вимоги ч. 4 ст. 177 ЦПК України. Зокрема, суду не надано доказів на підтвердження внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом. Надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 05 червня 2025 року позовну заяву залишено без розгляду у зв`язку із невиконанням вимог ухвали від 07 травня 2025 року.
Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції вважав, що відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України позивач повинен надати докази на підтвердження внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом. Оскільки в зазначений строк, ці вимоги не виконані, суд залишив позовну заяву без розгляду.
Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.
Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України (в редакції чинній на час звернення прокурора до суду) до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» №4292-ІХ від 12 березня 2025 року, згідно з яким ст. 390 ЦК України доповнено ч. 5 наступного змісту: «Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.
Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.
Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».
Частину 4 статті 177 ЦПК України доповнено абзацом 2 такого змісту: «У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».
Статтю 265 ЦПК України доповнено частиною 14 такого змісту: «14. У разі відмови у задоволенні позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду суд вирішує питання про повернення позивачу внесених ним на депозитний рахунок суду грошових коштів як компенсації вартості майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, а у разі задоволення позову - про перерахування грошових коштів на користь добросовісного набувача».
Відповідно до ч. 11 ст. 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до положень ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо: 1) воно було продане або передане у власність у порядку, встановленому для виконання судових рішень; 2) воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна.
Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Як вбачається з матеріалів даної справи, прокурором подано позов про зобов`язання ОСОБА_1 повернути земельну ділянку, яку вона набула безоплатно, в порядку ст. 391 ЦК України, а саме повернення майна власнику.
Суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що вимога ч. 4 ст. 177 ЦПК України про обов`язок позивача додати до позову документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, застосовується виключно щодо позовних вимог про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача (ст. 388 ЦК України), і не підлягає застосуванню до вимог щодо витребування майна із чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України).
З огляду на системний аналіз ст.ст. 387, 388, 390 ЦК України, добросовісним набувачем є особа, яка набула спірне майно не безоплатно, а за відплатним договором, на що суд першої інстанції уваги не звернув.
Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:  1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;  2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;  3) невідповідність висновків суду обставинам справи;  4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
При постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції застосував положення ч. 4 ст. 177 ЦПК України, які не підлягають застосуванню, у зв`язку з чим постановив помилкову ухвалу, що, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, є підставою для її скасування із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави задовольнити.
Ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 05 червня 2025 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України. 

Головуючий:       Н.О. Шаманська   
Судді: І.В.Лівінський

Н.О.Тищук

       
Повний текст постанови складено 18  липня 2025 року.