ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 червня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/353/25	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Коршуна А.О. (доповідач),
                               суддів:  Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,       
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу 	 Головного управління Пенсійного фонду  України в Дніпропетровській    області 	
на рішення  Дніпропетровського  окружного адміністративного суду   від 04.04.2025р.  у справі № 160/353/25	
за  позовом:	ОСОБА_1   	
до:  про:	Головного управління  Пенсійного фонду України в Дніпропетровській    області    визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії	

ВСТАНОВИВ:

06.01.2025р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано адміністративний позов ОСОБА_2 т до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській    області (далі – ГУ ПФУ в Дніпропетровській    області) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії /а.с.1-5/ та судом першої інстанції за цим позовом відкрито провадження  у справі №160/353/25 і справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін /а.с. 14-15/.
Позивач, посилаючись у адміністративному позові на те, що він перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію по інвалідності 2 групи, яке пов`язане з ліквідацією аварії на ЧАЕС та отримував пенсію в розмірі відшкодування фактичних збитків відповідно до  ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. №796-XII, він  29.11.2024р. звернувся до відповідача із заявою щодо перерахунку пенсії починаючи з 01.01.2022р. в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, урахувавши всі передбачені законодавством підвищення і доплати, та з урахуванням раніше виплачених сум, але відповідач листом від 23.12.2024р.  повідомив, що для здійснення перерахунку пенсії виходячи з розміру 8 мінімальних пенсій за віком немає законних підстав.  Позивач вважає, що такі дії відповідача є протиправними тому просив суд:  - визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови позивачу  у перерахунку пенсії виходячи із восьми мінімальних пенсії за віком; - зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області перерахувати та виплатити ОСОБА_2  пенсію починаючи з 29.11.2024р.   в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, урахувавши всі передбачені законодавством підвищення і доплати, та з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.04.2025р. у справі №160/353/25 позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській областi  щодо вiдмови ОСОБА_2  у перерахунку пенсії, виходячи із восьми мінімальних пенсій за віком є протиправними; зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області перерахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію, починаючи з 29.11.2024р. в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплачених сум; у задоволенні іншої частини позовних вимог  відмовлено /а.с. 19-23/. 
Відповідач - ГУ ПФУ в Дніпропетровській    області,    не погодившись з вищезазначеним рішенням суду, подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу за якою Третім апеляційним адміністративним судом відкрито апеляційне провадження і справу №160/353/25 призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 24.06.2025р., про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб та порядок було повідомлено учасників справи.
Відповідач – ГУ ПФУ в Дніпропетровській    області,  посилаючись у апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням  норм чинного законодавства,  просив скасувати рішення суду першої інстанції від 04.04.2025р. та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Позивач  правом на подачу  відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення  в порядку письмового провадження  є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції  в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з  наступних підстав. 
Під час розгляду справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що позивач є особою потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 1) та особою з інвалідністю 2 групи безстроково,  що підтверджується копією посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 1), серії НОМЕР_1 , виданого 13.05.2019р. Дніпропетровською обласною державною адміністрацією.
Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській    області  та отримує пенсію по інвалідності 2 групи від захворювання, пов`язаного з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до     статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», і відповідно до наданих відповідачем розрахунків основний розмір пенсії позивача з 28.02.2024р.  становить 16673,289 грн.
У листопаді  2024р. представник  позивача звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку основної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.
Листом від 23.12.2024р. № 68323-51094/Т-01/8-0400/24 відповідач повідомив позивача про те, що чинним законодавством не передбачено виплату пенсій для осіб з інвалідністю, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, відповідно до    Закону № 796-XII, зокрема по 2 групі інвалідності, у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. 
Вищезазначені дії відповідача щодо нездійснення перерахунку пенсії позивача обумовила звернення позивача до суду із цим позовом за захистом свого порушеного права.
Надаючи оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Відносини з приводу пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, врегульовані нормами   Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ (далі- Закон № 796-ХІІ).
Відповідно до   статті 49 Закону №796-ХІІ, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Приписами частини четвертої   статті 54 Закону №796-XII     (у редакції     Закону України від 06.06.1996 №230/96-ВР) було передбачено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком;  по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.
Водночас 28.12.2014р. Верховною Радою України прийнято  Закон України №  76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України2     (далі - Закон України № 76-VIII), згідно з яким текст  статті 54 Закону №796-XII     викладено у новій редакції. Зокрема, частини третю та четверту замінено положеннями такого змісту: «Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань». Наведені зміни набрали чинності з 01.01.2015р.
Згодом, мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи було визначено в Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженому     постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011р. №1210     (далі - Порядок №1210).
Згідно з пунктом 11 Порядку №1210 в редакції     постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2017р. №851  - застосовується з 01.10.2017р., мінімальний розмір пенсії становить, зокрема: для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї:  осіб з інвалідністю I групи - 180 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; осіб з інвалідністю II групи - 160 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;  осіб з інвалідністю III групи - 145 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Тобто раніше визначений  статтею 54 Закону №796-XII     розмір пенсій було знижено.
Рішенням від 07.04.2021р. №1-р(ІІ)/2021 Конституційний Суд України визнав такою, що не відповідає  Конституції України     (є неконституційною), частину третю статті 54 Закону №     796-XII     у редакції     Закону № 76-VIII     щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Конституційний Суд України вирішив, що частина третя  статті 54 Закону №796-XII     у редакції    Закону №76-VIII  щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, визнана неконституційною, втрачає чинність через три місяці з дня     ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
За рішенням Конституційного Суду України, Верховній Раді України належало протягом трьох місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення привести нормативне регулювання, встановлене     статтею 54 Закону № 796-XII    у редакції     Закону   № 76-VIII   у відповідність із     Конституцією України  та рішенням від 07.04.2021р.                                  № 1-р(ІІ)/2021.
29.06.2021р. Верховною Радою України на виконання   рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021р. №1-р(II)/2021 прийнято     Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» №     1584-IX (далі - Закон № 1584-IX), який набрав чинності 01.07.2021р., відповідно до якого     статтю 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»     викладено у новій редакції: «В усіх випадках розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими: для I групи інвалідності - 6000 гривень;  для II групи інвалідності - 4800 гривень;  для III групи інвалідності - 3700 гривень; для дітей з інвалідністю - 3700 гривень».
Як вбачається зі змісту   статті 54 Закону №796-XII     в редакції     Закону №1584-IX, визначені розміри пенсій є нижчими, аніж були в редакції     Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 06.06.1996 №230/96-ВР.
Частиною третьою     статті 3 Конституції України     визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до     статті 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
Зазначені положення     Основного Закону України     зобов`язують державу створити ефективну систему соціального захисту різних категорій осіб, яка сприяла б узгодженню рівня їхнього життя з реалізацією права на достатній життєвий рівень для них та їхніх сімей шляхом надання відповідного соціального забезпечення.
Держава, виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей, має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто у разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Проте держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю.
Статтею 16 Конституції України     визначено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.
За змістом     статті 50     Конституції України, кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.
У     Рішенні від 17.07.2018р. № 6-р/2018 Конституційний Суд України     зауважив, що «скасування пільг, компенсацій та гарантій не відповідає конституційному обов`язку держави, передбаченому у     статті 16 Конституції України, щодо осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому пільги, компенсації та гарантії є такими, що захищені     Конституцією України     від негативних наслідків для цієї категорії осіб при внесенні змін до законодавства України» (абзац 5 пункту 4 мотивувальної частини).
На виконання покладеного  статтею 16 Конституції України  на державу обов`язку Україна в особі законодавця ухвалила  Закон № 796-XII, у якому встановила загальний порядок реалізації права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створила єдиний порядок визначення, зокрема, соціального захисту потерпілих осіб.
Метою     Закону № 796-XII, яку визначено в частині першій   статті 1 Закону №     796-XII, є, зокрема, захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних із нею проблем медичного й соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території. Згідно з частиною другою     статті 1 Закону №796-XII, державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи базується, зокрема, на принципах пріоритету життя та здоров`я осіб, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи, їх соціального захисту, повного відшкодування їм шкоди.
Таким чином, аналізуючи норми    статті 54 Закону № 796-XII     в редакції     Закону                              № 230/96-ВР,  законодавець, ураховуючи спеціальний юридичний статус осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, на реалізацію   статті 16 Конституції України   установив у     Законі № 796-XII     саме мінімальні розміри державної пенсії для осіб із інвалідністю, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою як гарантію їх соціального захисту.
Покладення     Конституцією України  на державу обов`язку захищати осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, вказує на особливий статус таких осіб у контексті їх соціального захисту та охорони здоров`я, а відтак - обумовлює посилений їх соціальний захист.
У Рішенні від 07.04.2021р. №1-р(ІІ)/2021 Конституційний Суд України, здійснивши порівняльний аналіз частини четвертої     статті 54 Закону №796-XII     у редакції     Закону №     230/96-ВР     та пунктів 11, 12 Порядку №1210, дійшов висновку, що Кабінет Міністрів України визначив істотно менші мінімальні розміри державної пенсії особам, на яких поширюється дія     статті 54 Закону № 796-XII, ніж їх було гарантовано на законодавчому рівні частиною четвертою цієї     статті Закону № 796-XII     у редакції     Закону № 230/96-ВР. Водночас приписи статей     3,     16,     50 Конституції України     у їх взаємозв`язку зобов`язують державу за будь-яких обставин забезпечити особам з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, посилений соціальний захист, реалізацію їх права на відшкодування завданої шкоди здоров`ю.
Конституційний Суд України виходив із того, що держава може змінювати законодавче регулювання у сфері соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, проте в разі зміни такого регулювання вона не повинна вдаватися до обмежень, що порушують сутність їх індивідуальних прав, а досягнутий рівень соціального захисту має бути збережено.
Проте держава в особі Кабінету Міністрів України визначила у Порядку №     1210 мінімальні розміри державної пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірах істотно менших, ніж їх було гарантовано     Законом №     796-XII     у редакції     Закону № 230/96-ВР, знівелювавши саму сутність визначених статей     3,     16,     50 Конституції України     прав та гарантій, що фактично є недодержанням державою свого позитивного обов`язку забезпечувати цю категорію осіб гарантованим рівнем соціального захисту.
Також у зазначеному рішенні Конституційний Суд України зазначив, що соціальні зобов`язання держави перед громадянами, які втратили здоров`я внаслідок того, що держава свого часу зобов`язала їх взяти участь у подоланні наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - катастрофи планетарного масштабу, та які зазнали інвалідності внаслідок таких дій, а також перед особами з інвалідністю з числа потерпілих від цієї катастрофи не мають залежати від фінансових можливостей держави та її економічного становища.
Між тим, Конституційний Суд України у Рішенні від 03.04.2024р. №4-р(І)/2024 дійшов висновку, що пенсія за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначається особам виходячи з імперативних вимог   Конституції України     як особлива форма відшкодування завданої їм шкоди та є такою, що не може бути скасованою чи зменшеною, поставленою в залежність від наявних фінансових ресурсів чи будь-яких інших обставин. Скасування, обмеження або зменшення пенсії для осіб з інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, призведе до порушення сутнісного змісту конституційних засад, якими людське життя та здоров`я визнано найвищими соціальними цінностями. Частиною третьою     статті 54 Закону № 796-XII     вчергове порушено належний рівень соціального захисту та засадничий обов`язок держави щодо відшкодування завданої шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що не відповідає частині першій статті 3, частині другій статті 8, статті 16, частині третій статті 22, частині першій статті 46, частині першій     статті 50 Конституції України.
У цьому Рішенні Конституційний Суд України за результатом аналізу статей     3,     16,     50 Конституції України, Рішення від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021 констатує, що  Верховна Рада України Законом № 1584-IX     повторно запровадила правове регулювання з тим самим недоліком, а саме визначила у частині третій     статті 54 Закону №     796-XII     мінімальні розміри державної пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірах менших, ніж їх було гарантовано     Законом № 796-XII     у редакції  Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 06.06.1996р. №  230/96-ВР.
Беручи до уваги зазначені висновки Конституційного Суду України в подібних правовідносинах та здійснюючи аналіз норми     статті 54 Закону №796-XII     в редакції     Закону №  1584-IX, суд зазначає, що незважаючи на те, що формально законодавець виконав  рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021р. №1-р(ІІ)/2021 (щодо повноваження уряду право визначати розміри пенсій для осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи), проте встановлені нові розміри пенсій є суттєво меншими, аніж їх було гарантовано     Законом № 796-XII     у редакції     Закону № 230/96-ВР.
У зв`язку із цим, слідує висновок, що прийняттям     Закону № 1584-IX     не досягаються, всупереч     рішенню Конституційного Суду України від 07.04.2021р. №1-р(ІІ)/2021, мінімальні гарантії у сфері соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Оскільки     Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого     закону     чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності     Конституції     і в усіх необхідних випадках застосовувати     Конституцію     як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на     Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Пряме застосування     Конституції     у поєднанні з принципом її верховенства над іншими правовими актами неминуче передбачає правомочність судів відмовитись від застосування будь-якого правового акта, який вони визначають як неконституційний в цілому або в частині.
Змінюючи законодавче регулювання у сфері соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, держава не повинна вдаватися до обмежень, що порушують сутність їх індивідуальних прав, а досягнутий рівень соціального захисту має бути збережено. Така позиція була висловлена у  рішенні Конституційного Суду України від 07.04.2021р. №1-р(ІІ)/2021 і має бути застосована судами під час вирішення подібних спорів.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають     Конституції     та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019р. у справі № 913/204/18 та від 10.03.2020р. у справі №     160/1088/19).
Конституційний Суд України  у рішенні від 07.04.2021р. №1-р(ІІ)/2021зауважив, що у разі неприведення нормативного регулювання, встановленого  статтею 54 Закону № 796-XII     у редакції  Закону №76-VIII  щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із     Конституцією України     та цим Рішенням через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, застосуванню підлягатиме частина четверта     статті 54 Закону № 796-XII     у редакції     Закону № 230/96-ВР.
Крім того, у рішенні від 03.04.2024р. у справі №4-р(І)/2024 Конституційний Суд України зазначив, що на виконання імперативних вимог статей     3,     16,     50 Конституції України     парламент у частині четвертій     статті 54 Закону №796-XII     у редакції     Закону №     230/96-ВР     в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими, по ІІ групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.
Отже з урахуванням наведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що до спірних правовідносин у даній справі слід застосувати норми     Закону №     796-XII     в редакції     Закону №     230/96-ВР, тому  в діях відповідача вбачається протиправність щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії позивача, і з метою відновлення та захисту порушеного права позивача необхідно зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату основної пенсії позивача з 29.11.2024р. з урахуванням раніше виплачених сум і суд першої інстанції правильно визначив спосіб та порядок здійснення такого перерахунку.
Щодо позовних вимог про зобов`язання перерахувати та виплачувати пенсію в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням всіх передбачених законодавством підвищень і доплат, то огляду на те, що відповідач ще не здійснив перерахунок та виплату пенсії позивачу починаючи з 29.11.2024р. в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, а відтак відсутні докази того, що при проведенні такого перерахунку права позивача на передбачені   законодавством підвищення і доплати будуть порушені, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо передчасності цієї частини позовних вимог.
Приймаючи до уваги вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив у справі правильне рішення про часткове задоволення позовних вимог і підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції від 04.04.2025р. у цій справі відсутні. 
Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про задоволення позовних вимог позивача, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду  першої інстанції від 04.04.2025р. у цій справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, - 

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській    області  – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.04.2025р. у справі №160/353/25 –  залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.
        Постанову виготовлено та підписано – 26.06.2025р.  
   
Головуючий - суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова