КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року                                                                                                      місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 752/15599/24
номер провадження: 22-ц/824/8456/2025
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),
суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А., 
за участю секретаря - Габунії М.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - адвоката Сокуренко Надії Вікторівни на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року у складі судді Плахотнюк К.Г., у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,
В С Т А Н О В И В:
У липні 2024 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 08 серпня 2018 року. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до умов зазначеного договору відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку.                    В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 300 000 грн 00 коп.
Вказував що, позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, зокрема здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням грошей на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу.
Зазначав, що у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань станом на 10 квітня 2024 року виникла заборгованість у розмірі 358 710 грн 95 коп., яка складається із:                      295 722 грн 59 коп. - заборгованості за тілом кредиту; 62 988 грн 36 коп. - заборгованість за простроченими відсотками.
З урахуванням наведеного, АТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 08 серпня 2018 року у розмірі 358 710 грн 95 коп. та судовий збір у розмірі 4 304 грн 53 коп.
Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту 295 722 грн 59 коп., судовий збір у розмірі 4 304 грн 53 коп., що разом становить     300 027 грн 12 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, представник АТ КБ «Приватбанк» - адвокат Сокуренко Н.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить його в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушенням судом норм процесуального і матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що 26 липня 2021 року при зміні умов кредитування, відповідача ознайомили з умовами кредитування в банку шляхом підписання ним актуальної заяви позичальника. Із заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг від 26 липня 2021 року вбачається, що відповідач згідно зі ст.634 ЦК України підписанням цієї заяви приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», Умов та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять договір банківського рахунка, приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати.
Вказує, що в заяві про приєднання до Умов та правил надання послуг від 26 липня 2021 року, підписаній відповідачем, зазначено основні умови кредитування: п.1.2 - основні умови кредитування, п.1.3 - процентна ставка (36,0% для преміальних карт), п.1.4 - порядок повернення кредиту, п.1.5 - наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором.
Звертає увагу на те, що всі істотні умови кредитування (розмір відсотків та неустойки) узгоджено у заяві про приєднання до Умов та правил надання послуг, що особисто підписано відповідачем.
Відповідач ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.
Згідно з ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача  заборгованості за тілом кредиту у розмірі 295 722 грн 59 коп. не оскаржується, а тому відповідно до приписів ч.1 ст.367 ЦПК України судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 62 988 грн 36 коп.,суд першої інстанції виходив із того, що надані позивачем документи, зокрема витяги з Тарифів обслуговування кредитних карток і Умов та правил надання банківських послуг, не містять підпису відповідача, а відтак не підтверджують факт ознайомлення та погодження ним із зазначеними умовами у частині сплати відсотків. Укладена у формі анкети-заяви угода не містить конкретних положень щодо розміру та порядку нарахування відсотків за користування кредитними коштами, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду виключає можливість вважати такі умови погодженими сторонами у письмовій формі, як того вимагає ст.1048 ЦК України.
Такі висновки суду першої інстанції є правильними й такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. 
У відповідності до ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що                          08 серпня 2018 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву б/н про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку.
Указана анкета-заява містить анкетні дані, контактну інформацію та підпис відповідача ОСОБА_1 , в якій вказано, що відповідач, підписавши анкету-заяву, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг.
До анкети-заяви банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг.
Отже, між сторонами виникли права і обов`язки, які ґрунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2 глави 71 ЦК України «Кредит».
Відповідно до наявної у справі довідки АТ КБ «Приватбанк», відповідачу ОСОБА_1 видавались кредитні картки: № НОМЕР_1 від 08 серпня 2018 року, строк дії до 07/21, тип MasterCard World Blask Edition; № НОМЕР_2 строк дії - 09/22 тип Visa Signature, № НОМЕР_3 строк дії - 07/24 тип MasterCard World Blask Edition.
Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування старт карткового рахунку почався 08 серпня 2018 року, відповідачем неодноразово збільшувався кредитний ліміт. Так, 02 березня 2020 року кредитний ліміт збільшено до 300 000 грн 00 коп., а станом на 08 січня 2024 року кредитний ліміт був зменшений до 0 грн.
Судом першої інстанції правильно встановлено щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3. та п. 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.
26 липня 2021 року ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Підписанням цієї заяви відповідач приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», Умов та правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою www.privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять договір банківського рахунка, приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати.
Відповідно до умов договору реальна річна процентна ставка становить: 36,0% - для картки MasterCard World Blask Edition; 42,55% - для картки Visa Signature.
Згідно з ч.1 ст.207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Частиною 2 ст.207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У відповідності до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Положеннями статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
У відповідності до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження умов кредитування АТ КБ «Приватбанк» надало суду копію анкети-заяви відповідача ОСОБА_1 про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, розрахунок заборгованості та виписку про рух коштів по банківській картці, що видавалась на підставі анкети - заяви, витягу із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витягу з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку.
Відповідно до положень ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до приписів ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Так доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Згідно з п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду по справі                            № 205/4176/18 від 11 листопада 2020 року.
Відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У справі установлено, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, а саме, надало ОСОБА_1 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту, що підтверджується розрахунком та випискою по рахунку відповідача.
У відповідності до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року по справі № 755/7704/15-ц, а також у  постанові Верховного Суду від                26 вересня 2018 року у справі №159/2146/15-ц, суд повинен належним чином дослідити поданий стороною доказ - в даному випадку розрахунок заборгованості за кредитним договором, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
З наданого банком розрахунку заборгованості та виписки за картрахунками відповідача чітко вбачаються всі операції по зняттю (використанню) кредитних коштів, а також всі операції з часткового погашення заборгованості.
Відповідно до п.2.1.1.5.5. кредитного договору, відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.
Згідно з п.2.1.1.12.6 кредитного договору, за користування кредитом банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку з розрахунку 360 календарних днів на рік.
Відповідно до п.п. 2.1.1.4.2 кредитного договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або в певній банком частці в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим договором.
У відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наданим банком розрахунком заборгованості та випискою по рахунку, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. 
Водночас ОСОБА_1 належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором та на час вирішення справи за ним обліковується кредитна заборгованість.
Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 62 988 грн 36 коп., АТ КБ «Приватбанк» посилалось на те, що підстави нарахування відсотків та їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 08 серпня 2018 року підтверджується Умовами та правилами надання банківських послуг й Тарифами банку в ПриватБанку, які розміщенні на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
Так, згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України  позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
За правилами ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Тобто, при укладенні кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені, неустойки, штрафів та, саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Як вбачається з матеріалів справи, ні витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача.
При цьому надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Відсутність достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст.634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.
Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження №14-131цс19). 
Велика Палата Верховного Суду зазначила: оскільки підписана лише заява-анкета, яка не містить детальних умов договору, а правила надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт не містять підпису боржника, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в даному випадку безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 08 серпня 2018 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Зважаючи на викладене, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Отже, оцінивши зібрані у справі докази й зважаючи на те, що позивачем не підтверджено належними доказами узгодження між сторонами строків та порядку нарахування відсотків за користування кредитом, у розмірі, зазначеному в розрахунку заборгованості, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових та фактичних підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у сумі 62 988 грн 36 коп.
Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги ст.263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив та оцінив докази, правильно встановив обставини у справі та дійшов обґрунтованого висновку про   задоволення позову частково.  
Доводи апеляційної скарги про те, що в заяві про приєднання до Умов та правил надання послуг від 26 липня 2021 року, підписаній відповідачем, зазначено основні умови кредитування: п.1.2 - основні умови кредитування, п.1.3 - процентна ставка (36,0% для преміальних карт), п.1.4 - порядок повернення кредиту, п.1.5 - наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором, не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини не спростовують висновків суду про недоведеність підстав та узгодженості порядку нарахування таких процентів. 
Так, із наданого банком розрахунку заборгованості чітко вбачається, що відсотки за користування кредитом банк почав нараховувати відповідачу, починаючи з вересня 2019 року, тобто за два роки до підписання ОСОБА_1 заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг від 26 липня 2021 року. До того ж банком за весь період нарахування   застосовувались різні процентні ставки, як в абсолютних величинах, так і відносно виду прострочення (базові проценти та проценти залежно від типу прострочення). Такий розмір і спосіб нарахування відсотків відповідач своїм підписом не погоджував.  
Доводи апеляційної скарги про порушення судом засад змагальності і неупередженості, оскільки відповідач заперечень проти позову не подавав, розмір заборгованості не оспорював, а також не заперечував факт укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів та ознайомлення з Умовами та правилами і Тарифами банку, колегія суддів відхиляє як безпідставні.
По-перше, наведені доводи свідчать про хибне розуміння позивачем принципу змагальності, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст.ст.12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
У даній справі позивач, в тому числі, просить стягнути заборгованість за простроченими відсотками. Саме від доведеності досягнення між сторонами згоди щодо умов та розміру сплати таких процентів у договорі залежало, чи виникли такі обов`язки у відповідача, чи ні. Позивач замість того, щоб надати належні, допустимі та достатні докази досягнення згоди у належній формі з цих питань, побудував свою правову позицію таким чином: оскільки відповідач не спростував викладені у позові обставини, то це і є достатнім доказом, який беззаперечно доводить необхідність сплати коштів у визначених ним розмірах.
З такою логікою погодитися неможливо, оскільки згідно з принципом змагальності саме позивач має довести досягнення згоди між сторонами з цих питань, а перекладення цього обов`язку на відповідача нівелює застосування принципу змагальності (див. правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах: від 23 жовтня 2019 року у справі                        № 917/1307/18, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).
По-друге, процесуальний закон покладає на суд обов`язок при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).
Такий припис цивільного процесуального закону кореспондується із положеннями                      п.1 ч.2 ст.45 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно якої Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.
Окрім того, таке кореспондується із принципом юридичної визначеності, який є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права, закріпленим у преамбулі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як зазначено в Доповіді щодо верховенства права Європейської Комісії «За демократію через право» (Венеціанської комісії), правова визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишались передбачуваними. Існування суперечливих рішень, що їх виніс Верховний чи Конституційний суд, у будь-якому разі є несумісним із принципом юридичної визначеності. Тому вимагається, щоб суди, особливо вищих інстанцій, запроваджували механізми, що надають можливість уникати суперечливості та забезпечувати узгодженість їхньої судової практики.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що заочне рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального права та не допущено порушень процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення, а тому рішення суду відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,   
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - адвоката Сокуренко Надії Вікторівни, залишити без задоволення. 
Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 17 липня 2025 року. 
 
Головуючий
 
Судді: