Справа № 465/7506/24                                Головуючий у 1 інстанції: Величко О. В. 
Провадження № 33/811/1147/25                 Доповідач: Маліновська-Микич О. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

        11 серпня 2025 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В. у відкритому судовому засіданні, з участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Франківського районного суду Львівської області від 03 липня 2025 року, 

встановив:
постановою Франківського районного суду Львівської області від 03 липня 2025 року,  ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп., із позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік. Стягнуто з  ОСОБА_1  судовий збір на користь держави в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп.
Згідно постанови суду, 14.09.2024 року о 16 год. 45 хв. у м. Львові по вул. Наукова, 112 водій ОСОБА_1 керував автомобілем Audi Q5, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, нечітка вимова). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці з використанням приладу Drager та у медичному закладі відмовився. Подія зафіксована на камери 471289, 471918.
Не погоджуючись із оскаржуваною ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Франківського районного суду Львівської області від 03 липня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та закрити провадження у справі. 
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Наголошує, що у порушення вимог закону працівниками поліції, а саме положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння бо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р. № 1452/735 (далі Інструкція) не дотримано процедуру огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, зокрема п.7 Розділу II Інструкції. 
Відтак стверджує, що висновок суду першої інстанції про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є передчасним та заснованим на неналежному та неповному дослідженні всіх обставин адміністративного правопорушення та доказів, які були наявні у матеріалах справи.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Вина особи, яка притягається до відповідальності повинна бути доведена органом який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватися на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами у справі є будь-які фактичні дані, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта та інші.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Однак, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції всупереч вимогам ст.ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тобто однобічно розглянув справу, без з`ясування фактичних обставин, що мають істотне значення для її розгляду, та не звернувши уваги на те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню.
Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, однак апеляційний суд вважає, що докази, на які послався суддя місцевого суду в оскаржуваній ухвалі, не можна вважати належними, допустимими та такими, що доводять вину ОСОБА_1 , виходячи з наступного.
Так, положеннями статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст.266 КУпАП, відповідно до Інструкції та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (далі - Порядок).
З відеозапису, який міститься в матеріалах справи (а.с.4) вбачається, що 14 вересня 2024 року між водієм автомобіля Audi Q5, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та водієм автомобіля Opel Corsa, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 відбулася дорожньо-транспортна пригода. Надалі, у процесі спілкування з ОСОБА_1 , з метою перевірки пояснень ОСОБА_2 щодо запаху алкоголю він ОСОБА_1 , поліцейські висловили підозру про керування ОСОБА_1 автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.
Із оглянутого апеляційним судом відеозапису події вбачається, що ОСОБА_1 на підозру про керування в стані алкогольного сп`яніння, відповів «нічого не вживав» (17:15 хв. відеозапису). Надалі працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що ОСОБА_1 відповів – «не бажаю». Разом з тим, ОСОБА_1 виявив бажання пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі (17:17 хв. відеозапису), у відповідності до вимог Інструкції. 
Апеляційному суду ОСОБА_1 пояснив, що технічному приладу «Драгер» на місці події він не довіряв, відтак хотів поїхати до медичного закладу, однак працівники поліції у порушення вимог п.7 розділу II Інструкції таку можливість йому не забезпечили, спочатку сказали, що будуть складати схему місця ДТП і поїдуть у медичний заклад, але згодом почали складати протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 у зв`язку із відмовою від проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння. Наслідків відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1 не розумів і такі наслідки йому не пояснили
Дані пояснення повністю узгоджуються із матеріалами справи, з яких зокрема вбачається, що ОСОБА_1 у той самий день із власної ініціативи звернувся до  КНП "1 територіальне медичне об`єднання м. Львова", що підтверджується направленням на токсикологічне дослідження від 14 вересня 2024 року (а.с.16) з метою огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду про те, що   здача ОСОБА_1 крові та її дослідження відбувались не в межах процедури огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, визначеної Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС, МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року, а з власної ініціативи ОСОБА_1 , без присутності працівника поліції та поза межами двогодинного строку, визначеного статтею 266 КУпАП для проходження водієм відповідного огляду.
Разом з тим, даний факт у сукупності з поясненнями ОСОБА_1 та даними, що містяться на відеозаписі події породжує об`єктивний сумнів у дотриманні працівниками патрульної поліції вимог нормативних актів щодо огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, зокрема у частині виконання свого обов`язку належного роз`яснення ОСОБА_1 порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, наслідків відмови від проходження такого огляду на місці події транспортного засобу та забезпечення можливості проведення огляду у найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським.
При апеляційному розгляді також встановлено, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, роз`яснення при складенні протоколу ОСОБА_1 його прав і обов`язків, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, відмови ОСОБА_1 від підпису протоколу та відповідного запису про це в протоколі, а також вручення йому копії протоколу про адміністративне правопорушення. Також, всупереч вимог ч.2 ст. 254 КУпАП, яка передбачає, що протокол про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, працівники поліції не вручили ОСОБА_1 другий примірник протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП після його складання, що підтверджується матеріалами справи.
Враховуючи зазначені порушення, які суд першої інстанції не взяв до уваги в своєму рішенні, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не доведена поза розумним сумнівом допустимими та достовірними доказами.
За таких обставин, провадження підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив:
апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1  – задоволити.
Постанову Франківського районного суду Львівської області від 03 липня 2025 року про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП – скасувати та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.МАЛІНОВСЬКА - МИКИЧ