ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

05 серпня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/3633/25
Головуючий у першій інстанції – Косенко О. Д.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1196/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.,
суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,
учасники справи: позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», на заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2025 року (місце ухвалення – м. Чернігів) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс»,  до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
                                     В С Т А Н О В И В:
У березні 2025 року ТОВ «ФК «Пінг-Понг», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Солвентіс», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування своїх вимог посилалось на те, що 05.10.2020 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем був укладений кредитний договір №100144884, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 8000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом, інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. 
Вказує, що ТОВ «МІЛОАН» зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору, а відповідач зобов`язання щодо повернення коштів не виконав, у зв`язку із чим у нього утворилася заборгованість у розмірі 34400 грн, з яких: 8 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 26400 грн - заборгованість за відсотками.
Як зазначає позивач, 15.01.2021 між ТОВ «МІЛОАН» і ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» був укладений договір відступлення прав вимоги № 01Т, за умовами якого ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» отримало право грошової вимоги за кредитним договором № 100144884 від 05.10.2020, а 24.01.2022 між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та позивачем був укладений договір факторингу № 1/15, у відповідності до умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 100144884 від 05.10.2020. 
Тому за доводами позову, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх договірних зобов`язань, ігнорує вимоги позивача та добровільно не погашає прострочену заборгованість, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
В позові ТОВ «ФК «Пінг-Понг», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Солвентіс», просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 199144884 від 05.10.2020 у розмірі 34400 грн та судові витрати.
Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від  28.04.2025 позов ТОВ «ФК «Пінг-Понг» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Пінг-Понг» заборгованість за кредитним договором № 100144884 від 05.10.2020 у розмірі 10 400,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Враховуючи положення ст.1048, 1049, 1054, 1077 ЦК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.
Також за висновком суду, оскільки строк кредитування (15 днів) за кредитним договором скінчився 05.10.2020, позикодавець (позивач), не може після цієї дати нараховувати кошти в якості процентів за користування кредитом з огляду на вимоги ст. 1048 ЦК України, а також у даному випадку неможливе стягнення процентів за користування відповідачем кредитом після цієї дати в якості відповідальності за порушення грошового зобов`язання, визначеної ст. 625 ЦК України.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ТОВ «ФК «Пінг-Понг» (правонаступником є ТОВ «ФК «Солвентіс») Лановий Є.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.04.2025 в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором № 100144884 від 05.10.2020, а саме нарахованих відсотків за період з 21.10.2020 по 19.12.2020 у сумі 24000 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог, а також здійснити розподіл судових витрат за розгляд справи у суді першої інстанції та за апеляційний розгляд справи.
    За доводами апеляційної скарги рішення судом першої інстанції ухвалено без з`ясування всіх обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що кредит відповідачу надавався строком на 30 днів з 05.10.2020 (строк кредитування) (пункт 1.3. Договору), термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) – 20.10.2020 (пункт 1.4. Договору) і за цей період проценти за користування кредитом становили 2.00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (160.00 грн на день), тому вважає, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредитування та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.
Як стверджує заявник, відповідно до п. 2.4.1 договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого пунктом 1.4 (у даному випадку 20.10.2020), а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування.
Також зазначає, що станом на 20.10.2020 кредит не було повернуто, і відповідач продовжив користуватись кредитними коштами, платежі на погашення кредиту не вносив взагалі, а тому на відміну від продовження (пролонгації) строку кредитування на пільгових умовах, продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах з процентною ставкою 5% не передбачало вчинення від позичальника певних дій, окрім як самого факту продовження користування кредитними коштами.
Заявник вважає, що у спірному випадку строк кредитування пролонговувався та максимально міг бути продовженим на 60 днів (до 19.12.2020), а тому проценти за користування кредитом слід нараховувати на 75 днів, що включає в себе 15 днів строку початкового кредитування на пільгових умовах та 60 днів продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах, що свідчить про те, що умовами договору про споживчий кредит № 100144884 від 05.10.2020 сторони передбачили порядок продовження строку договору, а також погодили умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.
В обгрунтуваення доводів скарги заявник посилається на судову практику, викладену у постановах Полавського апеляційного суду від 12.11.2024 у справі № 204/90/24, Рівненського апеляційного суду від 16.01.2025 у справі № 563/957/24, Хмельницького апеляційного суду від 20.01.2025 у справі № 753/11257/24, Вінницького апеляційного суду від 30.10.2024 у справі № 130/1285/24, Волинського апеляційного суду від 28.04.2025 у справі № 155/2103/24 та на правові висновки Верховного Суду, викладенеі у постановвах від 23.01.2018 у справі № 755/7704/15-ц, від 27.05.2019 у справі № 910/20107/17.  
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України  учасникам справи було надіслано копії апеляційних скарг та додані до них матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1   до суду подано не було.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
21.07.2025 через систему «Електронний суд» від представника ТОВ «ФК «Солвентіс» Паламарчук Ю.П. надійшла заява, в якій повідомляє про проведення державної реєстрації зміни найменування юридичної особи – Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», на підтвердження чого було надано Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 100 зворот), копії наказу № 70-к від 01.07.2025 про зміну назви ТОВ «ФК «Пінг-Понг» (а.с. 101), рішення № 1778 Єдиного власника ТОВ «ФК «Пінг-Понг» від 01.07.2025 (а.с. 101 зворот), Статут ТОВ «ФК «Солвентіс» (а.с. 102-109).
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про  задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Судом встановлено, що 05.10.2020 ОСОБА_1 з використанням особистого електронного кабінету на офіційному сайті ТОВ «МІЛОАН» miloan.ua подав заяву-анкету на кредит № 100144884 (а.с. 14), за якою  позичальник (відповідач) отримує кредитні кошти у розмірі 8000 грн з поверненням 20.10.2020, тобто на строк 15 днів; сума до повернення становить 10 400 грн; сплачує проценти за кредитування у розмірі 2 400 грн (2 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом).
Шляхом введення одноразового ідентифікатора, отриманого електронним повідомленням від ТОВ «МІЛОАН» 05.10.2020, відповідач підтвердив прийняття умов Договору про споживчий кредит № 100144884 від 05.10.2020, тобто вступив з Товариством у кредитні правовідносини (а.с. 29-31).
Істотні умови Договору відповідають умовам, визначеним заявою-анкетою від 05.10.2020.
За матеріалами справи, на підставі платіжного доручення № 24421400 ТОВ «МІЛОАН» на картковий рахунок відповідача було перераховано грошові кошти у розмірі 8 000 грн (а.с. 38). 
Згідно з Відомістю про щоденні нарахування та погашення без номера та дати за період з 05.10.2020 по 19.12.2020 ОСОБА_1 нараховано борг по тілу кредиту у розмірі 8 000 грн, борг по відсотках у розмірі 26400 грн, загальний борг 34400 грн (а.с. 16-16 зворот).
Судом також встановлено, що 15.01.2021 на підставі Договору факторингу № 01Т ТОВ «МІЛОАН» здійснено відступлення права вимоги до відповідача за кредитним договором № 100144884 від 05.10.2020 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (а.с. 21-25), а 24.01.2022 між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» був укладений Договір факторингу № 1/15, згідно з умовами якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором (а.с. 33-35).
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, враховуючи положення ст.1048, 1049, 1054, 1077 ЦК України, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.
Також за висновком суду, оскільки строк кредитування (15 днів) за кредитним договором скінчився 05.10.2020, позикодавець (позивач), не може після цієї дати нараховувати кошти в якості процентів за користування кредитом з огляду на вимоги ст. 1048 ЦК України, а також у даному випадку неможливе стягнення процентів за користування відповідачем кредитом після цієї дати в якості відповідальності за порушення грошового зобов`язання, визначеної ст. 625 ЦК України.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Пінг-Понг» заборгованості за кредитним договором у розмірі 10400 грн учасниками справи не оскаржується, та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Пінг-Понг» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованосі за відсотками у розмірі 24000 грн.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд не погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром стягнутої судом заборгованості за відсотками по кредитному договору, враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частинами 1 і 2 статті 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
За змістом частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Матеріалами справи підтверджується, що 05.10.2020 між ТОВ «Мілоан»» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 100144884 в електронній формі і який підписаний відповідачем шляхом використання одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію».
У вказаному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту сплати відсотків за користування кредитом, розмір і тип процентної ставки.
Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно не можливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора  відповідачем не надано.
Кредитний договір є дійсним, у судовому порядку не оскаржувався відповідачем. ОСОБА_1 не надано ні суду першої, ні апеляційної інстанцій належних і допустимих доказів на спростування факту укладення кредитного з ТОВ «Мілоан».
Таким чином, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що кредитний договір між первісним кредитором та відповідачем ОСОБА_1 укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті первісного кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору (а.с. 14).
Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладеним сторонами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що спірий договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цих договорів сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів ст. 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.
Окрім цього, звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ФК «Пінг-Понг» (правонаступником є ТОВ «ФК «Солвентіс») надано належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем.
Апеляційний суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором і взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачені в договорі строки грошові кошти (кредиту) та нараховані відсотки не повернув, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка не сплачувалась ні новому, ні попередньому кредитору.
Апеляційний суд також враховує, що ОСОБА_1 не звертався із письмовою заявою про припинення дії договору ні до первісного кредитора, ні до його правонаступника.
Відповідачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих доказів того, що кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. 
Таким чином, апеляційний суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором і взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачені в договорі строки грошові кошти (кредиту) та нараховані відсотки не повернув, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка не сплачувалась ні новому, ні попередньому кредитору.
З огляду на те, що договір відступлення прав вимоги не є нікчемним за законом та не визнаний судом недійсним, ТОВ «ФК «Пінг-Понг» (правонаступником є ТОВ «ФК «Солвентіс») на підставі чинного договору набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором, а отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором, проте суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо розміру відсотків за користування кредитом.
Так, вимога про стягнення з відповідача відсотків в сумі 24000,00 грн (за 60 днів) підтверджується наявними у справі доказами та ґрунтується на встановлених фактичних обставинах і правому регулюванні правовідносин сторін.
Апеляційний суд, надаючи оцінку доводам скарги про неврахування судом першої інстанції того, що відсотки за користування позичальником кредитними коштами в сумі 24000,00 грн нараховані в межах пролонгованого строку кредитування, враховує наступне.
Положеннями пункту 2.3 Договору про споживчий кредит № 100144884 від 05.10.2020 передбачено порядок пролонгації строку кредитування на пільгових або стандартних базових умовах.
Згідно пункту 2.2.3 кредитного договору, крім іншого, якщо після настання дати встановленої п. 1.4. договору позичальник продовжуватиме користуватись кредитом, проценти за стандартною (базовою) ставкою будуть нараховуватись протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинено або припинено Товариством в односторонньому порядку. При цьому Сторони погодили, що після зупинення Товариством  в односторонньому порядку нарахування процентів Товариство вправі в будь-який момент без погодження з позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням Товариства.
Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, обмежившись посиланням на абзац 2 цього пункту договору при відмові в задоволенні вимоги про стягнення відсотків за весь період з урахуванням пролонгації.
Згідно пункту 3.3.2 Кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим Договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п.1.1.-1.6. та п. 2.4. цього Договору.
Таким чином, умовами кредитного договору № 100144884 від 05.10.2020 передбачено два випадки збільшення строку кредитування - за ініціативою позичальника на пільгових умовах на періоди 3, 7 та 15 днів та на період до 60 днів у разі продовження користування позичальником кредитними коштами після завершення строку кредитування.
Згідно відомостей про щоденні нарахування ТОВ «Мілоан» за кредитним договором № 100144884, укладеним з ОСОБА_1 , розмір заборгованості за процентами складає 26400,00 грн станом на 19.12.2020 (а.с. 16), будь-які додаткові нарахування ТОВ «ФК «Пінг-Понг» як правонаступник ТОВ «Мілоан» не здійснювало.
Відтак, оскільки позичальник отримані кредитні кошти за договором у повній мірі не повернув та продовжив ними користуватися і після 20.05.2020, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо наявності у ОСОБА_1 кредитної заборгованості за процентами у розмірі 24000,00 грн за у межах 60-денного строку нарахування, що узгоджується з умовами кредитного договору та підтверджується даними Додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги № 05Т від 29.07.2021, укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» (а.с.11).
Суд першої інстанції належної уваги на це не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову у зазначеній частині.
За викладених вище підстав, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині не ґрунтується на вимогах закону, матеріалах справи та підлягає скасуванню в частині не задоволених вимог про стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом за період з 21.10.2020 по 19.12.2020 за кредитним договором у розмірі 24000,00 грн. 
Враховуючи викладене, підлягає збільшенню загальний розмір стягнутої заборгованості за кредитним договором з 10400,00 грн до  34400,00 грн.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Пінг-Понг» (правонаступником є ТОВ «ФК «Солвентіс») у повному обсязі, слід змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Пінг-Понг» судового збору, збільшивши з 754,34 грн до 2422,40 грн.
Оскільки апеляційна скарга ТОВ «ФК «Пінг-Понг» (правонаступником є ТОВ «ФК «Солвентіс») підлягає задоволенню, у матеріалах справи наявні належні докази понесення позивачем витрат по сплаті судового збору за апеляційний розгляд справи (а.с. 91 зворот), то відповідно з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Пінг-Понг», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Солвентіс», підлягає стягненню судовий збір у сумі 3633,60 грн за апеляційний розгляд справи.
Крім того, в апеляційній скарзі директор ТОВ «ФК «Пінг-Понг» Лановий Є.М. просив вирішити питання щодо судових витрат за апеляційний розгляд справи, зокрема витрат на правову допомогу. У підтвердження витрат на професійну правничу допомогу заявником надано договір про надання правової допомоги № 43657029 від 01.11.2024 (а.с. 83 зворот - 85), Додаткову угоду № 100144884 від 03.03.2025 до Договору про надання правової допомоги (а.с. 86), акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 28.05.2025 (а.с. 83), детальний опис робіт (наданих послуг) (а.с. 82 зворот).
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу – п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
У встановлений судом строк відповідачем ОСОБА_1 клопотання про зменшення витрат на правову допомогу подано не було.
ТОВ «ФК «Пінг-Понг» в передбаченому частиною восьмою статті 141 ЦПК України  порядку надано належні та допустимі докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.
Враховуючи викладене та відсутність заперечення відповідача щодо заявленого розміру витрат на правову допомогу, апеляційний суд враховує складність справи (розгляд справи апеляційним судом у порядку письмового провадження без виклику учасників справи), обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співмірності, доходить висновку, що витрати на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн є співмірними з розумною необхідністю витрат для цієї справи, які і підлягають стягненню з ОСОБА_1 .
Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                                     П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», задовольнити.
Заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2025 року в частині вирішення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за період 21 жовтня 2020 року по 19 грудня 2020 року, скасувати.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками по кредитному договору за період з 21 жовтня 2020 року по 19 грудня 2020 року задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», заборгованість по кредитному договору за відсотками за період з 21 жовтня 2020 року по 19 грудня 2020 року за кредитним договором у розмірі 24000,00 грн.
Заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2025 року в частині визначеного до стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», розміру заборгованості за кредитом та судового збору змінити, збільшивши розмір визначеної до стягнення кредитної заборгованості з 10400,00 грн до 344400,00 грн та судового збору з 754,34 грн до 2422,40 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрована адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП – НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» (юридична адреса: вул. Симона Петлюри, 21/1, м. Бровари Київської області, ЄДРПОУ – 43657029) судовий збір за апеляційний розгляд справи у розмірі 3633,60 грн та витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 3000,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 05.08.2025.

Головуючий                                                        Судді :