П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/3175/24	

Перша інстанція: суддя Токмілова Л.М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду
у складі: головуючого судді -  Шевчук О.А.
суддів – Бойка А.В., Федусика А.Г.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року у справі за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2024 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (далі – відповідач, ГУ ДПС в Одеській області), в якому просить:
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-34464- 51У від 17 лютого 2021 року, винесену ГУ ДПС в Одеській області;
- зобов`язати відповідача здійснити коригування даних в інтегрованій картці платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 шляхом виключення недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-34464-51У від 17.02.2021 в розмірі 37788,74 грн.
В обґрунтування позовних вимог ФОП ОСОБА_1 зазначає, що він не погоджується зі спірною податковою вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-34464- 51У від 17.02.2021, оскільки у нього наявні сумніви щодо здійсненого контролюючим органом розрахунку податкового боргу (недоїмки) за 2014-2015 роки та за 2017-2020 роки, тому що з вказаного розрахунку не можливо встановити, на підставі яких документів (доказів) відповідач дійшов висновку про наявність такої суми заборгованості.
Окрім цього, позивач зазначає, що за даними інформаційно-комунікаційної системи ГУ ДПС в Одеській області станом на 27.12.2023 по ОСОБА_1 обліковується податковий борг з єдиного податку з фізичних осіб у сумі 3166,80 грн. за період 2014-2015 років та заборгованість з єдиного соціального внеску у сумі 35101,79 грн. за період з 2017-2020 років. Однак, позивач зауважує, що жодного повідомлення з боку відповідача про наявність заборгованості за відповідний період на адресу ОСОБА_1 не надходило. 
Отже, позивач вважає вказану вимогу протиправною, винесеною з грубим порушенням вимог чинного законодавства та такою, що підлягає скасуванню.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року  в задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 - відмовлено повністю.
Не погоджуючись з таким рішенням ФОП ОСОБА_1 надав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
В апеляційній скарзі посилається на ті самі доводи, що зазначені у позовній заяві та зауважує на тому, що ФОП ОСОБА_1 не отримував від ГУ ДПС в Одеській області вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-34464-51У від 17.02.2021 ані наручно, ані засобами поштового зв`язку, а також на тому, що жодного повідомлення з боку контролюючого органу про наявність заборгованості за відповідний період на його адресу не надходило, що на його думку свідчить про відсутність підстав вважати, що ним пропущений строк звернення до суду.
Також апелянт вказує, що здійсненний контролюючим органом розрахунок боргу (недоїмки) за 2014-2015 роки та 2017-2020 роки, викликає сумніви, оскільки із вказаного розрахунку не можливо встановити на підставі яких документів (доказів) контролюючий орган дійшов висновку про наявність такої суми заборгованості.
Окрім цього, апелянт зазначає, що спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) зокрема, щодо стягнення єдиного внеску нарахованого за 2017 рік, терміном сплати до 09.02.2018 року, винесена контролюючим органом, після спливу 1095-денного строку.
ГУ ДПС в Одеській області своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну не скористалося.
Відповідно до частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 17.02.2014 Одеським міським управлінням юстиції здійснена державна реєстрація ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та з 18.02.2014 останній взятий на облік до ГУ ДПС в Одеській області як платник податків. 
З 01.03.2014 ФОП ОСОБА_1 перебуває на спрощеній системі оподаткування 2 група за ставкою 20% мінімальної заробітної плати згідно заяви №1415525104134 від 25.02.2014, поданої в електронному вигляді до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб. Дата анулювання свідоцтва єдиного податку 02.04.2015.
З 18.02.2014 ФОП ОСОБА_1 зареєстрований платником ЄСВ.
За даними інформаційно-комунікаційних систем податкового органу ФОП ОСОБА_1 звітність за період з 2017 року по 2020 рік до ГУ ДПС в Одеській області не надавав.
У зв`язку з цим, ФОП ОСОБА_1 в автоматичному режимі нарахований єдиний внесок за технологічним кодом 71040000 за період 2017-2020 роки. 
Станом на 31.12.2022 у платника податків рахується заборгованість з ЄСВ (технологічний код 71040000) у сумі 37788,74 грн, яка виникла за період 2017-2020 роки:
09.02.2018 нараховано розрахункову суму єдиного внеску за рiк Нарахування єдиного внеску № 3749969/ev вiд 09.02.2018 терм.спл. 09.02.2018 у сумі 5761,05грн. (2017 рік)
19.04.2018 Нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системi та фермерам Нарахування єдиного внеску № 6745196/ev вiд 19.04.2018 терм.спл. 19.04.2018 у сумі 2457,18 грн.
19.07.2018 Нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощенiй системi та фермерам Нарахування єдиного внеску № 8133827/ev вiд 19.07.2018 терм.спл. 19.07.2018 у сумі 2457,18 грн.
19.10.2018 Нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощенiй системi та фермерам Нарахування єдиного внеску № 9528563/ev вiд 19.10.2018 терм.спл. 19.10.2018 у сумі 2457,18 грн.
21.01.2019 Нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощенiй системi та фермерам Нарахування єдиного внеску № 804162/ev вiд 21.01.2019 терм.спл. 21.01.2019 у сумі 2457,18 грн.
19.04.2019 Нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощенiй системi та фермерам Нарахування єдиного внеску № 3720620/ev вiд 19.04.2019 терм.спл. 19.04.2019 у сумі 2754,18 грн.
19.07.2019 Нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощенiй системi та фермерам Нарахування єдиного внеску № 5197118/ev вiд 19.07.2019 терм.спл. 19.07.2019 у сумі 2754,18 грн.
21.10.2019 Нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощенiй системi та фермерам Нарахування єдиного внеску № 6673660/ev вiд 21.10.2019 терм.спл. 21.10.2019 у сумі 2754,18 грн.
20.01.2020 Нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощенiй системi та фермерам Нарахування єдиного внеску № 791817/ev вiд 20.01.2020 терм.спл. 20.01.2020 у сумі 2754,18 грн.
21.04.2020 Нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощенiй системi та фермерам Нарахування єдиного внеску № 2276446/ev вiд 21.04.2020 терм.спл. 21.04.2020 у сумі 2078,12 грн.
20.07.2020 Нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощенiй системi та фермерам Нарахування єдиного внеску № 3773731/ev вiд 20.07.2020 терм.спл. 20.07.2020 у сумі 1039,06 грн.
19.10.2020 Нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощенiй системi та фермерам Нарахування єдиного внеску № 5259259/ev вiд 19.10.2020 терм.спл. 19.10.2020 у сумі 3178,12 грн.
19.01.2021 Нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощенiй системi та фермерам Нарахування єдиного внеску № 811689/ev вiд 19.01.2021 терм.спл. 19.01.2021 у сумі 2200 грн.
Станом на 06.09.2024 у платника податків заборгованість з ЄСВ (технологічний код 71040000) зменшилась згідно зарахуванням, стягненими в межах виконавчого провадження та склала 35017,77 грн:
-платіжна інструкція № 51953 вiд 03.01.2023 суму 2686,95 грн;
-платіжна інструкція № 3915 вiд 26.02.2024 суму 44,20 грн;
-платіжна інструкція № 6317 вiд 11.03.2024 суму 39,82 грн;
Оскільки нарахування проведено в автоматичному режимі Державною податковою службою України, у ГУ ДПС в Одеській області відсутні документи щодо нарахувань.
У зв`язку з наявністю у позивача заборгованості зі сплати єдиного внеску контролюючий орган сформував вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-34464-51У від 17.02.2021.
Вважаючи вимогу про сплату боргу протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилаючись на правову позицію Верховного суду, викладену у постанові від 11.09.2018 у справі №826/11623/16 та від 05.02.2019 у справі №813/3060/16, прийшов до висновку, що формування відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) на підставі інформації з інтегрованої картки позивача з єдиного соціального внеску відповідає вимогам чинного законодавства.
Суд вказав, що підставою для формування вимоги про сплату боргу зі сплати єдиного внеску є як акти документальних перевірок, самостійні звіти платника про нарахування єдиного внеску, так і облікові дані з інформаційної системи органу доходів і зборів. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.
Також стосовно тверджень позивача про неотримання вимоги суд зазначив, що контролюючий орган виконав свій обов`язок щодо надіслання платнику податків вимоги 17.02.2021 №Ф-34464-51, у порядку встановленому статтею 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та статті 42 ПК України, що підтверджується відповідною адресою указаною у вимозі.
Стосовно зауважень платника податків щодо узгодження вимоги, суд указав, що згідно положень частини 4 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Як зауважив суд, визначальним при оскарженні вимоги є спростування правомірності розрахунку суми недоїмки, проте таких доводів платник податків не навів, у зв`язку з чим, суд вважав, що  підстав для задоволення позову немає.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються   Податковим кодексом України   (далі -   ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно із підпунктом   14.1.153 пункту 14.1 статті 14 ПК України   податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.
Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Водночас, правовідносини в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку регулює Закон України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).
Відповідно до пунктів 2 і 6 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI 1 єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
Пункт 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI визначає, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
01.01.2017 набрав чинності Закон України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” від 06.12.2016 №1774-VIII (далі - Закон №1774-VIII), яким несені зміни, зокрема, до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI щодо нарахування єдиного внеску його платниками.
Так, відповідно до вказаної редакції абзаци 1 та 2 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI визначають, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Отже, згідно вказаних змін до Закону №2464-VI щодо нарахування єдиного внеску його платниками, у фізичних осіб - підприємців з 01.01.2017 виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.
Відповідно до частин 2 - 4, 8, 12 статті 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
З огляду на наведені вище норми, платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Отже, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Таким чином, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети - збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, законодавством встановлений обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Наведене свідчить про те, що особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.
Повертаючись до обставин справи, колегія суддів враховує, що позивач з 2017 року не перебував в офіційних трудових відносинах з іншими платниками податків, відповідно, роботодавцем як податковим агентом за нього не сплачувався єдиний внесок, а тому такий внесок сплачується ним самостійно.
В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 заперечуючи обов`язок зі сплати внеску за спірною податковою вимогою про сплату боргу (недоїмки), посилається на те, що розмір нарахованої заборгованості є сумнівним, оскільки неможливо встановити на підставі яких документів встановлений, з приводу чого колегія суддів зазначає таке.
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
Відповідно до частини 5 статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 % до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.
Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 року дорівнював 3200 гривні.
Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2018 року дорівнював 3723 гривні.
Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" мінімальну заробітну плату з 1 січня 2019 року визначено на рівні 4173 гривні.
Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" мінімальна заробітна плата з 01.01.2020 визначена на рівні 4723 грн, з 01.09.2020 - 5000 грн.
Враховуючи розмір єдиного внеску (22 відсотки), розмір мінімального страхового внеску дорівнював:
-у 2017 році - 704,00 грн. на місяць (3200,00 грн. х 22%), 2112 грн. на квартал (704,00 грн. х 3);
-у 2018 році - 819,06 грн. на місяць (3723,00 грн. х 22%), 2457,18 грн. на квартал (819,06 грн. х 3);
-у 2019 році - 918,06 грн. на місяць (4173,00 грн. х 22%), 2754,18 грн. на квартал (918,06 грн. х 3);
-у 2020 році з 1 січня 1039,06 грн. на місяць (4723,00 грн. х 22%), 3117,18 грн. на квартал (1039,06 грн. х 3);
-у 2020 році з 1 вересня 1100,00 грн. на місяць (5000,00 грн. х 22%), 3117,18 грн. на квартал (3300,00 грн. х 3).
Як встановлено матеріалами справи, платник податків ФОП ОСОБА_1 самостійно звітність за період 2017-2020 років не подавав.
За таких підстав, слід констатувати, що контролюючий орган правомірно нарахував єдиний соціальний внесок відповідно до статті 8 Закону №2464-VI в автоматичному режимі з розрахунку добутку розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отриманий дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску, що є та відповідає вимогам законодавства.
Згідно з частиною 7 статті 9 Закону №2464-VI єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.
Відповідно до частини 8 статті 9 Закону №2464-VI (в редакції до 10.10.2017) платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Згідно з частиною 8 статті 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Відповідно до частини 4 статті 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування , нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами встановлена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою   Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449   (далі   Інструкція № 449).
Згідно з пунктом 3 розділу VI Інструкції №449 платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:
- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;
- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;
- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
У випадку, передбаченому абзацом 2 цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом десяти робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.
Податковий орган надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.
У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):
- платникам, зазначеним у підпунктах 1 та 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом десяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);
- платникам, зазначеним у підпунктах 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом п`ятнадцяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Пункт 4 розділу VI Інструкції №449 визначає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника фізичної особи).
При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина літера “Ю” (вимога до юридичної особи) або “Ф” (вимога до фізичної особи), 2 частина порядковий номер, 3 частина літера “У” (узгоджена вимога).
Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається у органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис, у органі доходів і зборів.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), зокрема, фізичній особі, якщо вона вручена особисто такій фізичній особі або її законному чи уповноваженому представникові чи надіслана рекомендованим листом на її адресу за місцем проживання або останнього відомого її місця перебування (проживання) з повідомленням про вручення.
Якщо платник на день надсилання (вручення) йому органом доходів і зборів вимоги про сплату боргу (недоїмки) не повідомив в установленому порядку про зміну місцезнаходження (місця проживання), вимога вважається належним чином надісланою (врученою) навіть у разі її повернення як такої, що не знайшла адресата.
Дата надсилання (вручення) проставляється на корінці вимоги: службовою (посадовою) особою юридичної особи, фізичною особою або її законним чи уповноваженим представником у разі вручення вимоги під підпис; працівником структурного підрозділу, до функцій якого належать приймання, реєстрація та обробка вхідної і вихідної кореспонденції, у разі надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення. При цьому повідомлення про вручення прикріплюється до корінця вимоги.
У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Як зазначено вище, відповідач сформував вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.02.2021 №Ф-34464-51, якою позивачу нарахував до сплати заборгованість з єдиного соціального внеску на загальну суму 37788,74 грн.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції доречно зауважив на тому, що нарахована на підставі спірної вимоги сума боргу з ЄСВ у розмірі 37788,74 грн. визначена контролюючим органом в автоматичному режимі за період 2017-2020 роки.
Відповідно до частини 2 статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність до ДПІ за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за встановленою формою.
Відповідно до абзацу 1 пункту 4 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
Тобто, підставою для формування вимоги про сплату боргу зі сплати єдиного внеску є як акти документальних перевірок, самостійні звіти платника про нарахування єдиного внеску, так і облікові дані з інформаційної системи органу доходів і зборів.
Так, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.
Наведене свідчить про те, що формування відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) на підставі інформації з інтегрованої картки позивача з єдиного соціального внеску відповідає вимогам чинного законодавства, а тому колегія суддів вважає недоречними доводи апелянта про протиправність вимог з цих підстав.
При цьому, варто зауважити, що такі висновки суду першої інстанції відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 11.09.2018 у справі №826/11623/16, а також від 05.02.2019 у справі №813/3060/16.
Стосовно зауважень апелянта про те, що спірна податкова вимога не була ним отримана та тверджень, що вона не надсилалася та не вручалася йому контролюючим органом ані наручно, ані засобами поштового зв`язку, колегія суддів зазначає таке. 
Відповідно до пункту 45.1 статті 45 ПК України, платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.
Відповідно до пункту 70.1 статті 70 ПК України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр).
До Державного реєстру вноситься інформація про осіб, які є: громадянами України. Фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пункт 70.7 статті 70 ПК України).
Згідно з відомостями наявними у контролюючого органу, платник податків ФОП ОСОБА_1 взятий на облік як платник податків за місцем проживання: АДРЕСА_1 та саме така адреса вказана у спірній вимозі.
Також згідно долученого до матеріалів конверту та довідки ОСОБА_2 вимога ФОП ОСОБА_1 направлена саме за цією адресою: АДРЕСА_1 .
З огляду на наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що контролюючий орган виконав свій обов`язок щодо направлення платнику податків вимоги від 17.02.2021 за №Ф-34464-51 у порядку, встановленому статтею 25 Закону №2464-VI та статті 42 ПК України, а доводи апелянта колегія суддів вважає безпідставними.
Також суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв посилання платника податків щодо розрахунку боргу, здійсненого контролюючим органом, оскільки відповідно до частини 4 статті 25 Закону №2464-VI у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Тобто, визначальним при оскарження вимоги є спростування правомірності розрахунку суми недоїмки, чого платник податків в даному випадку не зробив, що свідчить про безпідставність таких тверджень.
Стосовно посилання апелянта на те, що спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) зокрема, щодо стягнення єдиного внеску нарахованого за 2017 рік, терміном сплати до 09.02.2018, винесена контролюючим органом після спливу 1095-денного строку, колегія суддів зазначає, що даний аргумент не був предметом розгляду у позовній заяві, суд першої інстанції не надавав оцінку вказаному питанню, у зв`язку з чим, керуючись положеннями частини 5 статті 308 КАС України колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для її задоволення не вбачається.
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому підстави для скасування судового рішення відсутні.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329  КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року у справі за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуюча суддя                                                                       О. А. Шевчук 

суддя                                                                                           А. В. Бойко

          суддя                                                                                           А. Г. Федусик