КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                                                         
Справа № 755/18970/24
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4820/2025
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
04 червня 2025 року                                                                                                м. Київ
     Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:
                                                                                                                              
                                    судді-доповідача     Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Музичко С.Г., Сушко Л.П.,                                                                            
                                         при секретарі      Яхно П.А.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за  позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада 2024 року, ухваленого під головуванням судді Галагана В.І.,-
 
   встановив:
 
У жовтні 2024 року ТОВ «Споживчий центр» звернулось до суду із названим позовом.
ТОВ «Споживчий центр» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 07.05.2024-100000199 від 07 травня 2024 року у розмірі 42 980 грн 00 коп. та судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 порушено умови кредитного договору, у зв`язку із чим виникла заборгованість у розмірі                        42 980 грн 00 коп. станом на 24 жовтня 2024 року.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада                 2024 року названий позов задоволено.
Стягнутоз ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 07.05.2024-100000199 від 07 травня 2024 року у розмірі                               42 980 грн 00 коп. та сплачений судовий збір за подання позовної заявиу розмірі              2 422 грн 40 коп.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
У судовому засідання представник ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги.
Представник ТОВ «Споживчий центр» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив іздоведеності та обгрунтованості позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Встановлено, що 07 травня 2024 року між сторонами укладено кредитний договір № 07.05.2024-100000199, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 14 000 грн 00 коп. строком на 98 днів.
Ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду «Економ». Ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка в розмірі 3 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та період «Економ».
Кредитний договір підписано ОСОБА_1  за допомогою електронного цифрового підпису - одноразовимідентифікатором.
Обгрунтовуючи позовну заяву, ТОВ «Споживчий центр» зазначило, що  ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобов`язання за умовами укладеного кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість. Станом на 24 жовтня 2024 року загальна сума заборгованості становить 42 980 грн 00 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 14 000 грн 00 коп.; заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 28 980 грн 00 коп. 
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов'язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором.
Згідно ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із п. 6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших                                           інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» ).
Згідно із ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» , вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через                               інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Верховний Суд у постанові від 23 березня 2020 року по справі                       № 404/502/18 зробив висновок, що: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, 07 травня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та  ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 07.05.2024-100000199, який підписано відповідачемз використанням одноразового ідентифікатора.
При укладенні вказаного кредитного договору ОСОБА_1 повідомлено про загальні витрати, які будуть понесені у разі отримання кредиту та щодо розміру відсотків, які відповідач зобов`язаний буде повернути.
На момент укладення кредитного договору ОСОБА_1 не звертався до позивача із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився зі всіма умовами такого договору.
На підставі укладеного кредитного договору № 07.05.2024-100000199 ОСОБА_1 отримано кредит шляхом перерахування на його банківський рахунок (банківська картка) грошових коштів у розмірі 14 000 грн 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом, строком на 98 календарних днів.
Відтак, підписавши електронний кредитнийдоговір,  ОСОБА_1  добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування, взяв на себе відповідні зобов`язання.
Застосований кредитором підхід при складанні розрахунку заборгованості нарахування відсотків за користування кредитом не суперечить нормам матеріального права та правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду.
Розрахунок заборгованості ОСОБА_1  за кредитним договром здійснено ТОВ «Споживчий центр» з дотриманням умов кредитного договору, підписаного відповідачем.
Розрахунок, наданий позивачем, відповідачем не спростований.
Сторони належним чином узгодили умови та відповідний розмір відсоткової ставки.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо доведеності та обґрунтованості позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1  заборгованості за кредитним договором № 07.05.2024-100000199 від 07 травня 2024 року у розмірі 42 980 грн 00 коп.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено факту перерахування грошовий коштів у розмір 14 000 грн 00 коп. на рахунок ОСОБА_1 колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
Так, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариств за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі № 640/7029/19.
Відповідно до п. 4.1 пропозиції, кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування Позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача НОМЕР_2.
Такі ж реквізити платіжного засобу для надання коштів позичальнику вказано у заявці кредитного договору та у  відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 07.05.2024-100000199 (кредитної лінії).
Згідно квитанції 2458726307 саме на цей рахунок ( НОМЕР_1 ) 07 травня 2024 року о 06 год 53 хв перераховано 14 000 грн 00 коп. за договором                              № 07.05.2024-100000199.
Враховуючи час укладення кредитного договору між сторонами (07 травня 2024 року о 06 год 53 хв) та час перерахування кредитних коштів (07 травня                  2024 року о 06 год 53 хв) на реквізити платіжного засобу, вказаного позичальником, факт перерахування саме ОСОБА_1 кредитних коштів апелянтом не спростовано.
Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 25 листопада 2024 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.
Оскільки в силу положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому у відповідності до ч. 3 ст. 389 ЦПК України винесена постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-     
 
   постановив:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада              2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повний текст складено 09 червня 2025 року.

 
 
Суддя-доповідач                                                                                            Є.В. Болотов 

 

Судді:                                                                                                             С.Г. Музичко

 

                                                                                                                           Л.П. Сушко