ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 липня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/8465/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Щербака А.А. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Малиш Н.І.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року (суддя Мінаєва К.В.) у справі за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 084750010442 від 17.07.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком позивачу.
- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 10.07.2024 року з врахуванням до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1976 по 19.07.1978 та періоду роботи згідно трудової книжки від 21.07.1978: з 17.04.1985 по 02.04.1990.
Рішенням рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Позивачем подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано, що в трудовий книжці наявний лише один запис, який вимагає засвідчення печаткою підприємства, а тому можна зробити висновок про помилковість та необережність в проставленні печатки вище запису про звільнення.  В спірних записах трудової книжки є посилання на відповідні накази, як на підставу внесення записів, вони пов`язані між собою хронологічно та відсутні ознаки підчисток та виправлень.
В трудовій книжці наявний запис про точний період навчання в ГСПТУ № 33 м. Оріхова, а тому, пенсійний орган при розгляді заяви позивача  мав взяти це до уваги та зарахувати цей період до страхового стажу. 
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до пункту 3 частини 1  ст.311 КАС України в порядку письмового провадження, на підставі наявних у ній доказів. 
Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як було встановлено судом першої інстанції, 10.07.2024 позивач, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. Заява разом з документами були прийняті пенсійним органом 10.07.2024 та зареєстровані за № 4479, про що свідчить розписка-повідомлення, відповідно до якої до заяви долучено довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт, трудову книжку.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 17.07.2024 № 084750010442, прийнятому за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Зазначено, що вік заявника становить 63 років 0 місяці 24 дні, страховий стаж заявника 17 років 9 місяці 2 дні. Відповідно до ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 28 років (по 31.12.2021), при досягненні віку 63 років за наявності страхового стажу не менше 21 років (по 31.12.2024), при досягненні віку 65 років за наявності страхового стажу не менше 15 років. Результати розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу роботи заявника згідно трудової книжки від 21.07.1978 не зараховано період роботи з 17.04.1985 по 02.04.1990, оскільки звільнення не завірено підписом та печаткою. Заявник не має права на призначення пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Право заявник набуде при досягненні віку 65 років.
У трудовій книжці позивача від 21.07.1978 щодо спірного періоду містяться наступні записи про роботу ОСОБА_1 в Оріхівській МДСО:
17.04.1985 – прийнятий токарем 4 розряду (наказ №27-к від 17.04.1985);
01.11.1985 – присвоєний п`ятий розряд токаря (наказ №96-к від 06.11.1985);
19.06.1986 – Оріхівську МДСО надалі вважати Оріхівським МДПМК-166 (наказ №160-ОД від 19.06.1986);
02.04.1990 – звільнений у зв`язку з переведенням у новостворений орендно-виробничий кооператив «Дорожний» у зв`язку з ліквідацією МДПМК-166 за рішенням Оріхівського райвиконкому № 75 від 30.03.1990 (наказ № 23ап від 31.03.1990).
До позову також долучена архівна довідка від 31.07.2024 № 609, видана Державним навчальним закладом «Запорізьке вище професійне училище моди і стилю», про те, що ОСОБА_1 дійсно навчався (денна форма) у Технічному училищі № 8 м. Оріхів з 01.09.1976 (наказ від 09.09.1976 № 3-к) по 19.07.1978 (наказ від 19.07.1978 №9к) за професією «Токар».
Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем правомірність оскарженого рішення було доведено.
Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується. 
Стаття 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV   передбачає, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим   Законом   пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до частини першої   статті 8 Закону № 1058-IV   право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим   Законом   та досягли встановленого цим   Законом   пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Частиною першою   статті 9 Закону № 1058-IV   встановлено, що відповідно до цього   Закону   в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини другої статті 26 Закону № 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
12.08.1993 постановою Кабінету Міністрів України № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, пунктами 1 та 3 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Судом було вірно зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.
На час внесення записів до трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 №252, зі змінами, внесеними постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.1990 №412, та Інструкція про ведення трудових книжок, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110.
Пунктом 1.1 Інструкції № 162 установлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.
Згідно до пункту 2.2 Інструкції № 162 у трудову книжку вносяться, зокрема, відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Пунктом 2.3 Інструкції № 162 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення – у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Крім того, відповідно до пункту 2.5 Інструкції № 162 у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін., виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу.
У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції № 162).
Пунктом 8.1 Інструкції № 162 визначено, що контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснюється у порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 6 вересня 1973 р. № 656 «Про трудові книжки робітників та службовців» (СП СРСР, 1973 р. № 21, ст. 115).
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Як встановив суд першої інстанції, в оскаржуваному рішенні від 17.07.2024 № 084750010442 зазначено, що неможливо зарахувати період роботи з 17.04.1985 по 02.04.1990, оскільки звільнення не завірено підписом та печаткою.
При дослідженні трудової книжки позивача, а саме її сторінок 6-9, щодо періоду роботи з 17.04.1985 по 02.04.1990 судом першої інстанції було встановлено, що підставою внесення відомостей про прийняття на роботу став наказ №27-к від 17.04.1985, про звільнення з роботи наказ № 23ап від 31.03.1990. Записи щодо дати прийняття на роботу та звільнення виконані чітко, не містять виправлень або неточностей. 
Суд першої інстанції вірно взяв до уваги, що внесені записи про роботу позивача у вказаний період не засвідчені належним чином (без підпису керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печатки підприємства), що свідчить про грубе недотримання вказаних вище вимог законодавства щодо порядку заповнення трудової книжки та викликає обґрунтовані сумніви у достовірності внесених записів щодо стажу роботи позивача в спірному періоді.
Як встановив суд першої інстанції,  разом із заявою про призначення пенсії позивач надав до пенсійного органу на підтвердження страхового стажу лише трудову книжку, жодних додаткових документів на підтвердження спірного періоду роботи в Оріхівській МДСО (з 17.04.1985 по 02.04.1990) надано не було. 
Матеріали справи також не містять додаткових доказів на підтвердження роботи у період з 17.04.1985 по 02.04.1990 у Оріхівській МДСО.
На підставі пункту 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005  право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
За пунктом 3.2 вказаного Порядку у 10-денний строк з дня одержання заяви про призначення пенсії посадова особа підприємства, установи, організації оформляє всі необхідні документи і направляє їх до органу, що призначає пенсію, за місцезнаходженням підприємства, установи, організації або передає документи працівнику для їх подачі до органу, що призначає пенсію, самостійно. У необхідних випадках посадова особа підприємства, установи, організації надає працівнику допомогу щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії. У разі якщо підготовлено не всі необхідні для призначення пенсії документи, до органу, що призначає пенсію, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково у строки, передбачені пунктом 1.8 розділу І цього Порядку.
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія (абзац четвертий пункту 1.8 розділу І Порядку № 22-1).
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для зарахування позивачу до страхового стажу періоду роботи з 17.04.1985 по 02.04.1990.
Відповідно до пункту «д» частини третьої статті 56 Закону України №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі
Періоди трудової діяльності зараховуються до страхового стажу при обчисленні пенсії за періоди до 01.01.2004 згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення», а після 01.01.2004 -Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
Відповідно до пункту 8 Порядку №637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
За доводами позивача, у період з 01.09.1976 по 19.07.1978 він навчався у технічному училищі № 8, проте диплом було втрачено, водночас факт навчання підтверджується архівною довідкою № 609.
Матеріали справи містять архівну довідку від 31.07.2024 № 609 та встановлено, що така була видана Державним навчальним закладом «Запорізьке вище професійне училище моди і стилю», про те, що ОСОБА_1 дійсно навчався (денна форма) у Технічному училищі № 8 м. Оріхів з 01.09.1976 (наказ від 09.09.1976 № 3-к) по 19.07.1978 (наказ від 19.07.1978 №9к) за професією «Токар». 
Як було встановлено судом першої інстанції, разом із заявою про призначення пенсії позивач долучив довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт, трудову книжку, про що свідчить розписка-повідомлення від 10.07.2024. У матеріалах пенсійної справи також відсутня вказана архівна довідка.
Як встановив суд першої інстанції,  така була надана позивачем лише до суду.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, про необхідність врахувати, що із заявою про призначення пенсії архівна довідка від 31.07.2024 № 609 до відповідача не подавалась та, відповідно, пенсійний орган не вирішував питання щодо зарахування періоду навчання на підставі вказаної довідки.
Таким чином, вірними є висновки суду першої інстанції, що відповідачем доведено правомірність дій Пенсійного фонду та прийнятого рішень, натомість позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. 
Доводи апеляційної скарги зазначеного не спростовують.
Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні. 
Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

                                                  ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.  
Постанова у повному обсязі складена 02 липня 2025 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      А.А. Щербак 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш