РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 559/4864/24
Провадження № 22-ц/4815/773/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.
секретар судового засідання - Маринич В. В.

учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика»,
відповідач - ОСОБА_1 

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на заочне рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 березня 2025 року у складі судді Макеєва С. В., відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 13.01.2024 між ТзОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 466209-КС-003 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого, банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 40 000,00 грн. строком на 24 тижні - до 29.06.2024 на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 2 % в день (стандартна процентна ставка) фіксована, 1,15082147 (знижена процентна ставка) фіксована, а позичальник в свою чергу зобов`язався повернути кредит на умовах встановлених договором та графіком платежів. 22.01.2024 між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Договору № 466209-КС-003, згідно якої банк збільшив кредит на 20000 грн. Також 02.04.2024 між сторонами було укладено Додаткову угоду №2 до Договору № 466209-КС-003, згідно якої банк збільшив кредит ще на 24000 грн. Всупереч вимог законодавства та умов кредитних угод, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним не виконав, а лише частково сплатив кошти. Станом на 26.11.2924 утворилась заборгованість за договором № 466209-КС-003 від 13.01.2024 в розмірі 106593, 88 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 47654, 58 грн., суми прострочених платежів по процентах - 58939, 30 грн. Просило суд стягнути з відповідача на користь ТзОВ «Бізнес позика» заборгованість за Договором про надання кредиту № 466209-КС-003 від 13.01.2024 у розмірі 106593, 88 гривень та сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 гривень.

Заочним рішенням заочне рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 березня 2025 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване відсутністю належних, достатніх, достовірних доказів на підтвердження факту укладення між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем договору про надання банківських послуг на умовах, зазначених у позові, та факту наявності заборгованості у заявленому розмірі, а тому позивач не має права вимагати від відповідача сплати заборгованості за вказаним вище кредитним договором.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок суду першої інстанції про висновок суду першої інстанції про відсутність доказів укладення договору між ним та відповідачем та пояснює, що відповідач звернувся до позивача із Анкетою-заявою до Договору про надання банківських послуг про відкриття поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту на суму, а клієнт - відповідач - своїм підписом повністю та безумовно прийняв пропозицію Банку та погоджується з тим, що Анкета-заява разом із Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг. Зазначає, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій свідчить про визнання відповідачкою боргу. Додає, що окрім основного договору, між сторонами було укладено дві додаткові угоди до кредитного договору. Зауважує, що з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем було здійснено 16 платежів на погашення кредиту, і ця часткова оплата з метою виконання умов договору є по суті конклюдентними діями відповідача щодо визнання договору та як наслідок - правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Вказує, що на кредитному договорі та додаткових угодах містяться відмітки про накладення кваліфікованого електронного підпису зі сторони кредитора та електронного підпису одноразовим ідентифікатором зі сторони позичальника, що також підтверджує факт укладення договору. З наведених підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 13.01.2024 між ТзОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 466209-КС-003 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого, банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 40 000,00 грн. строком на 24 тижні - до 29.06.2024 на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 2 % в день (стандартна процентна ставка) фіксована, 1,15082147 (знижена процентна ставка) фіксована, а позичальник в свою чергу зобов`язався повернути кредит на умовах встановлених договором та графіком платежів.

22.01.2024 між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Договору № 466209-КС-003, згідно якої банк збільшив кредит на 20 000 грн.

02.04.2024 між сторонами було укладено Додаткову угоду №2 до Договору № 466209-КС-003, згідно якої банк збільшив кредит ще на 24 000 грн. 

Матеріали справи містять Анкету клієнта та Паспорт споживчого кредиту, які підписані ОСОБА_1 та в якому містяться дані позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови.

До договору додана візуальна форма послідовності дій клієнта та анкета клієнта, з якої встановлено, що ОСОБА_1 підписала одноразовим електронним ідентифікатором за допомогою телефону паспорт споживчого кредиту та Договір.

В матеріалах справи наявна інформаційна довідка ТОВ «Платежі онлайн» №369/12 від 02.12.2024 з повідомленням, що на сайті торговця (ТОВ БІЗПОЗИКА) через платіжний сервіс «PLATON» 22.01.2024 була проведена успішна транзакція: перерахунок коштів ОСОБА_1 в розмірі 20000 грн. на платіжну картку НОМЕР_1 , а також інформаційна довідка ТОВ «Платежі онлайн» №370/12 від 02.12.2024 з повідомленням, що на сайті торговця (ТОВ БІЗПОЗИКА) через платіжний сервіс «PLATON» 02.04.2024 була проведена успішна транзакція під назвою: перерахунок коштів ОСОБА_1 .. Номер платіжної карти НОМЕР_1 , сума 24000 грн. на платіжну картку .

За клопотанням позивача судом першої інстанції було витребувано з АТ «ПУМБ» письмовий доказ, який би підтверджував або спростував факт випуску банківської картки № НОМЕР_2 (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 та письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по вказаному рахунку. Однак до суду надійшло повідомлення АТ «ПУМБ» про те, що емітентом і власником карток з BIN 535516 індикатор ІСА 15785) є АТ «Ідея Банк».. Клопотання щодо витребування запитуваної інформації з АТ «Ідея Банк» від позивача не надходило.

Звертаючись до суду з цим позовом, ТОВ «Бізнес Позика» надало розрахунок заборгованості за кредитом, згідно якого станом на 26.11.2924 у ОСОБА_1 утворилась заборгованість за договором № 466209-КС-003 від 13.01.2024 в розмірі 106 593, 88 грн., куди включено суми прострочених платежів по тілу кредиту - 47 654, 58 грн. та суми прострочених платежів по процентах - 58 939, 30 грн.. Позивачем також долучено розрахунок заборгованості, згідно якого ОСОБА_1 на виконання умов договору здійснила часткову оплату за Договором №466209-КС-003 на загальну суму 17 1641, 57 грн..

Правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18), від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20 (провадження № 61-6379св21).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, повні реквізити банківської картки НОМЕР_1 , відомості про її належність  ОСОБА_1 , належні, достовірні і достатні докази перерахування на банківську картку позичальника коштів у розмірі 40 000 грн. згідно договору № 466209-КС-003 від 13.01.2024 та коштів згідно додаткових угод до нього, відсутні, як відсутні і виписки про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки, котрі є первинними банкіківськми документами.Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Інформаційна довідка ТОВ «Платежі онлайн» №370/12 від 02.12.2024, на яку покликається апелянт як на підтвердження своїх вимог про стягнення боргу, не може слугувати доказом перерахування коштів, оскільки в ній не зазначено повних реквізитів банківської картки і найменування її власника.

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд також враховує, що у справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги.
Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18, яка згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності та взаємозв`язку із нормами закону, якими ті врегульовані, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором кредиту № 466209-КС-003 від 13.01.2024 та коштів згідно додаткових угод до договору, оскільки матеріали справи не містять повних реквізитів банківської картки НОМЕР_1 , даних про її належність відповідачці, належних доказів перерахування на банківську картку позичальника коштів у розмірі 40 000 грн., виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки, а відтак позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» є недоведеними.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» залишити без задоволення.

Заочне рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 березня 2025 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 серпня 2025 року.

Головуючий                                                Ковальчук Н. М.
Судді:                                                        Хилевич С. В.
                                               Шимків С. С.