КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8611/2025
Справа № 753/2698/24
 
П О С Т А Н О В А

 
Іменем     України
 
23 липня 2025 року                                                                             
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді                 Кашперської Т.Ц.,
суддів                                       Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
за участю секретаря                Діденка А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Коренюк А.М. в м. Київ 05 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод» в особі арбітражного керуючого Севастьянова Сергія Вікторовича про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати заборгованості відповідно до рішення суду, 
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,
 
в с т а н о в и в :
 
У лютому 2024 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з даним позовом, збільшивши позовні вимоги в серпні 2024 року, просили стягнути з ДП «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод» на користь ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату боргу по заробітній платі в розмірі 623 036,81 грн., на користь ОСОБА_2 компенсацію за несвоєчасну виплату боргу по заробітній платі в розмірі 111 697,02 грн., на користь ОСОБА_3 компенсацію за несвоєчасну виплату боргу по заробітній платі в розмірі 523 788,84 грн., на користь ОСОБА_4 компенсацію за несвоєчасну виплату боргу по заробітній платі в розмірі 285 821,12 грн.
Позов мотивували тим, що 12 квітня 2016 року позивачі звернулися до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ДП «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод» про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заборгованості із заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. 12 серпня 2021 року постановою Київського апеляційного суду у справі № 753/7399/16 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто з ДП «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 01 червня 2012 року по 30 червня 2021 року в розмірі 947 001,35 грн. та моральну шкоду 5000 грн., всього 952 001,35 грн., на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі з 01 червня 2012 року по 30 червня 2021 року в розмірі 812 902,17 грн. та моральну шкоду 5000 грн., всього 817 902,17 грн., на користь ОСОБА_4 заборгованість по заробітній платі з 01 червня 2012 року по 30 червня 2021 року в розмірі 468 910,98 грн. та моральну шкоду 5000 грн., всього 473 910,98 грн., на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі з 01 червня 2012 року по 31 травня 2014 року в розмірі 130 966,39 грн. та моральну шкоду 5000 грн., всього 135 966,39 грн. 
02 листопада 2021 року Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчі листи, на підставі яких 11 листопада 2021 року державним виконавцем Дарницького ВДВС м. Києва ЦМУМЮ (м. Київ) було винесено відповідні постанови про відкриття виконавчого провадження з їх примусового виконання. У зв`язку зі спливом шестимісячного строку з дня винесення постанов про відкриття виконавчих проваджень та відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення за виконавчими документами, та враховуючи, що боржник є державним підприємством, 05 вересня 2022 року державним виконавцем Дарницького ВДВС м. Києва ЦМУМЮ (м. Київ) були складені акти державного виконавця та направлено разом з іншими документами виконавчих проваджень до Державної Казначейської служби України, отримано ним 06 жовтня 2022 року.
Станом на день звернення з даним позовом Державним казначейством України рішення суду не виконано, жодних виплат стягувачі (позивачі) у таких виконавчих провадженнях не отримали. Таким чином, права позивачів за цим позовом на своєчасне отримання заробітної плати порушені відповідачем, в зв`язку з чим останні вимушені звернутися до суду для стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за період з 01 червня 2012 року по 30 червня 2021 року, а ОСОБА_2 за період з 01 червня 2012 року по 31 травня 2014 року.
 
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 лютого 2025 року в позові відмовлено.
 
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на  необґрунтованість судового рішення, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просили скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 лютого 2025 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. 
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, повторно викладали обставини справи, наведені в позовній заяві, наводили зміст ст. 25 Бюджетного кодексу України, п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», вказували, що виплати по заборгованості з заробітної плати, що належать позивачам, відносяться до другої черги, однак станом на день звернення з позовом Державним казначейством України рішення суду не виконане, жодних виплат стягувачі у виконавчих провадженнях не отримали. 
Щодо істотного порушення вимог процесуального права, посилалися на ненадання належної оцінки поясненням представника позивачів та відповідним доказам, наявним у матеріалах справи щодо того факту, що рішення суду про стягнення заробітної плати на користь позивачів досі не виконано, порушення прав позивачів є триваючим. Не взято до уваги судом і пояснення позивачів з приводу того, що компенсація позивачами стягується на період з 01 червня 2012 року по 12 серпня 2021 року, тобто до того моменту, коли вступила в силу нова редакція ст. 233 КЗпП України (у редакції Закону від 01 липня 2022 року). Отже, у редакції до змін внесених у вказану статтю Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, звернення до суду у справах про виплату працівнику всіх сум, що належать йому при звільненні, не обмежувалося будь-яким строком.
Вказували, що при складанні судового рішення порушено вимоги п. 3, 4 ч. 5 ст. 365 ЦПК України, в якій визначено порядок оформлення резолютивної частини судового рішення, зазначена обов`язкова інформація щодо даних про сторони та інших учасників справи. В резолютивній частині оскаржуваного рішення не вказано порядок оскарження заочного судового рішення, а роз`яснено лише порядок його перегляду. 
Крім того, в порушення п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України в резолютивній частині оскаржуваного судового рішення не зазначено РНОКПП, місця проживання позивачів, місцезнаходження та ідентифікаційний код відповідача.
Вказували, що судом було неправильно застосовано норми матеріального права у взаємозв`язку із висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 910/4518/16, які стали підставою для відмови в позові. Позивачами не було заявлено вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки власником виконання судового рішення, а тому дані висновки Великої Палати Верховного Суду щодо строку позовної давності не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. Більше того, у п. 34 зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду міститься інший висновок, який прямо визначає, що компенсаційні виплати є частиною заробітної плати. При цьому позивачі звернулися до суду саме з вимогою про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням термінів її виплати. 
Посилалися на правові висновки Верховного Суду у постанові від 08 травня 2024 року в справі № 600/4133/22-а, підсумовували, що позивачі, що звернулися до суду з позовними вимогами про стягнення на свою користь компенсації втрати частини доходів (заробітної плати) у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати, фактично звернулися з вимогою компенсувати їм частину заробітної плати, яка належала їм за період з 01 червня 2012 року по 30 червня 2021 року, тобто до набрання чинності новою редакцією ст. 233 КЗпП України, що гарантовано їм законом, а тому, з урахуванням висновків Конституційного Суду України та правової позиції Верховного Суду, не обмежені будь-яким строком звернення до суду. 
Наводили зміст ст. 1, 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, вказували, що компенсація нараховується та виплачується у тому самому місяці, в якому виплачують заборгованість із заробітної плати, та обчислюється окремо для кожного місяця, за який належить виплатити зарплату, для обчислення суми компенсації необхідно обрахувати приріст індексу споживчих цін за період невиплати доходу на основі даних Держстату щодо індексів споживчих цін; приріст індексу споживчих цін за період невиплати доходу обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу за даними Держстату, без урахування індексу у місяць, за який виплачується дохід.
 
Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.
 
Судом встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 12 серпня 2021 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 лютого 2021 року по справі № 753/7399/16 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до державного підприємства «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод», третя особа Дарницький районний центр зайнятості, Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заборгованості із заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено частково. Зокрема, стягнуто з державного підприємства «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод» на користь  ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 01 червня 2012 року по 30 червня 2021 року у розмірі 947 001,35 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., всього - 952 001,35 грн., стягнуто з державного підприємства «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод» на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі за період з 01 червня 2012 року по 30 червня 2021 року у розмірі 812 902,17 грн. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., а всього - 817 902,17 грн., стягнуто з державного підприємства «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод» на користь  ОСОБА_4 заборгованість по заробітній платі за період з 01 червня 2012 року по 30 червня 2021 року у розмірі 468 910,98 грн. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., а всього - 473 910,98 грн., стягнуто з державного підприємства «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод» на користь  ОСОБА_2   заборгованість по заробітній платі за період з 01 червня 2012 року по 31 травня 2014 року у розмірі 130 966,39 грн. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., а всього - 135 966,39 грн., в решті позову відмовлено (а. с. 28 - 34 т. 1).
 
02 листопада 2021 року за заявами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчі листи (а. с. 35 - 38 т. 1), які звернуті до виконання, й на підставі вказаних виконавчих листів державним виконавцем Дарницького ВДВС м. Києва ЦМУМЮ у м. Києві 11 листопада 2021 року винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень (а. с. 39 - 42 т. 1).
 
У зв`язку зі спливом шестимісячного строку з дня винесення постанов про відкриття виконавчих проваджень та відсутність у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення за виконавчими документами, та, враховуючи, що боржником є державне підприємство, 05 вересня 2022 року державним виконавцем Дарницького ВДВС м. Києва ЦМУМЮ у м. Києві Данилюк О.Б. у вказаних виконавчих провадженнях були складені акти державного виконавця, які із заявами про виконання рішень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, направлено разом з іншими документами виконавчих проваджень до Державної казначейської служби України, та отримано Державною казначейською службою України 06 жовтня 2022 року (а. с. 43 - 50 т. 1).
 
Згідно листа Державної казначейської служби України від 03 травня 2023 року на запит ОСОБА_5 , виконавчий лист по справі № 753/7399/16 відноситься до другої черги погашення заборгованості за рахунок коштів бюджетної програми, при цьому виконання судових рішень за бюджетною програмою здійснюється в межах бюджетних асигнувань, передбачених законом про державний бюджет України на відповідний рік. Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік» за бюджетною програмою передбачено 100 млн. грн. Казначейством, у межах зазначених вище асигнувань, виконано виконавчих документів на загальну суму понад 35,29 млн. грн., які відносяться до першої черги погашення заборгованості за рахунок коштів бюджетної програми. Станом на теперішній час у Казначействі за бюджетною програмою обліковується невиконаних виконавчих документів на загальну суму 135,80 млн. грн., які відносяться до першої черги погашення заборгованості, 343,02 млн. грн., які відносяться до другої черги погашення заборгованості. Враховуючи вищевикладене, питання щодо виконання судових рішень, які відносяться до другої черги погашення заборгованості за рахунок коштів бюджетної програми, розглянеться Казначейством тільки після погашення заборгованості по першій черзі (а. с. 63 т. 1).
 
Листом Державної казначейської служби України від 16 листопада 2023 року на адресу Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини направлено лист, згідно якого у Казначействі на обліку за бюджетною програмою «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» перебувають виконавчі листи у справі № 753/7399/16; Казначейство не наділене повноваженнями щодо зміни черговості виконання судових рішень чи збільшення обсягу бюджетних призначень (а. с. 68 - 69 т. 1).
 
Листом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2023 року на адресу Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини направлено лист про те, що згідно даних АСВП та за інформацією Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУМЮ (м. Київ) на виконанні у Дарницькому ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) перебуває зведене виконавче провадження № 70617843 по виконанню 5 виконавчих проваджень про стягнення з державного підприємства «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди; в результаті заходів, вжитих державним виконавцем до виконання рішення суду встановлено, що грошові кошти та майно, належне боржнику на праві власності, на яке згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можливо звернути стягнення, відсутні; відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі, якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду; вищезазначені документи про стягнення коштів з ДП «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод» 05 вересня 2022 року передані в установленому порядку для виконання до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві; контроль за діями органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, не належить до компетенції Міністерства юстиції України (а. с. 70 т. 1).
 
Листом Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 14 грудня 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 повідомлено, що їхні виконавчі документи прийняті Казначейством до виконання та очікують своєї черги, правових підстав для вжиття Уповноваженим додаткових заходів реагування за їхнім зверненням немає. Наведено посилання на ч. 1 ст. 2, ч. 4 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», роз`яснено, що заявники мають право звернутися до суду з адміністративним позовом до Державної казначейської служби України про визнання протиправною діяльності щодо невиконання рішення суду та зобов`язання нарахувати і сплатити з Державного бюджету компенсацію у вигляді 3 % річних за порушення строку перерахування коштів за весь час прострочки по дату фактичного виконання (а. с. 66 - 67 т. 1).
 
Згідно довідок від 05 лютого 2024 року за підписом провідного бухгалтера Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод» Ляшенко Н.В. про розмір компенсації за невиплачений борг по заробітній платі працівникам заводу по рішенню Київського апеляційного суду, загальна сума компенсації ОСОБА_2 становить 111697,02 грн., ОСОБА_1 - 609139,94 грн., ОСОБА_4 - 278006,30 грн., ОСОБА_3 - 511272 грн. (а. с. 51 - 61 т. 1).
 
Також позивачами надано копію протоколу № 30 засідання комітету кредиторів державного підприємства «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод» від 13 вересня 2007 року, яким затверджено звіт про діяльність ліквідатора та затверджено посадові оклади працівників, згідно якого посадовий оклад ОСОБА_1 встановлено в розмірі 2800 грн., ОСОБА_3 - 2200 грн., ОСОБА_2 - 2150 грн., ОСОБА_4 - 900 грн. (а. с. 71 - 73 т. 1).
 
Крім того, на а. с. 78 - 82 т. 1 знаходиться копія постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року в справі № 753/7399/16-ц у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 до ДП «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод» в особі ліквідатора арбітражного керуючого Агафонова О.Ю., третя особа Дарницький районний центр зайнятості про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заборгованості із заробітної плати та відшкодування моральної шкоди.
Вказаною постановою встановлено, що  провадження у справі про банкрутство відповідача ДП «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод» порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 24 березня 2010 року.
У справі, яка переглядається, до суду звернулися фізичні особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 до ДП «ВО «Київський радіозавод» в особі ліквідатора арбітражного керуючого Агафонова О. Ю. про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заборгованості із заробітної плати та відшкодування моральної шкоди.
Спір між сторонами є трудовим.
На час звільнення позивачів ДП «ВО «Київський радіозавод» перебувало у стані ліквідації, позовні вимоги стосуються порушення їх трудових прав, предметна юрисдикція таких спорів визначена статтею 15 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення з позовом та розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
З огляду на положення зазначених норм права суди першої та апеляційної інстанцій зробили помилковий висновок, що цей спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки він відноситься до цивільної юрисдикції.
 
Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, станом на даний час триває розгляд справи № 15/81 за заявою Українського акціонерного промислово-інвестиційного банку про банкрутство ДП «ВО «Київський радіозавод» (https://reyestr.court.gov.ua/Review/128931142).
 
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
                                                                 
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
 
Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
 
Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Згідно із статтею 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. 
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відмовляючи в позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати заборгованості відповідно до рішення суду, суд першої інстанції виходив із пропуску позивачами строку звернення до суду за захистом порушеного права без поважних причин понад визначений ст. 234 КЗпП строк, із заявами про поновлення судом такого строку позивачі не зверталися. Встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін.
 
Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
 
Правова природа строку звернення до суду дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, обумовлена передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права. Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися встановлених законом правил при прийнятті процесуальних рішень. Порушення строку звернення до суду при визнанні судом зазначених позивачем причин пропуску неповажними є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Разом із тим, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позивач з неповажних причин пропустив строк звернення до суду, суд відмовляє в позові у зв`язку з пропуском строку звернення до суду (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року в справі № 414/2586/20, провадження № 61-7185св21, від 19 березня 2025 року в справі № 758/3183/23, провадження № 61-5039св24).
 
У справі, що переглядається, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду, проте не врахував, що порушення строку звернення до суду при визнанні судом зазначених позивачем причин пропуску неповажними є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Разом із тим, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позивач з неповажних причин пропустив строк звернення до суду, суд відмовляє в позові у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.
 
Під час розгляду справи суд першої інстанції висновків щодо обґрунтованості вимог позивача про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату боргу по заробітній платі фактично не зробив, а тому передчасно відмовив у задоволенні позову в зв`язку з пропуском строку звернення до суду.
 
При цьому суд першої інстанції послався на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 910/4518/16, у якій досліджено структуру заробітної плати і зазначено, що вона складається з основної і додаткової заробітної плати, як винагороди за працю. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не є заробітною платою, а тому до вимог про його стягнення застосовується строк, передбачений ч. 1 ст. 233 КЗпП України.
 
Проте, формально застосовуючи наведені правові висновки у постанові Великої Палати Верховного Суду, суд першої інстанції залишив поза увагою, що у п. 34 зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 910/4518/16 міститься інший висновок, який прямо визначає, що компенсаційні виплати є частиною заробітної плати. При цьому позивачі звернулися до суду саме з вимогою про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням термінів її виплати. 
 
Таким чином, суд першої інстанції, попри посилання на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду, при вирішенні спору фактично їх не врахував.
 
Крім того, в постанові Верховного Суду у постанові від 08 травня 2024 року в справі № 600/4133/22-а, на яку міститься посилання в апеляційній скарзі, аналогічним чином зазначено, що «Відповідно до статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у Законі № 2050-ІІІ варто розуміти грошові доходи громадян, що вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства».
 
Також є помилковими висновки суду першої інстанції щодо пропуску позивачами строку звернення до суду відповідно до ст. 233 КЗпП України, враховуючи наступне.
 
Так, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
 
У спірний період, за який позивачі просять нарахувати їм компенсацію, а саме з 01 червня 2012 року по 30 червня 2021 року (для позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ) та з 01 червня 2012 року по 31 травня 2014 року (для позивача ОСОБА_2 ) частина друга статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці взагалі не обмежувався будь-яким строком.
 
Реалізація права на отримання компенсації втрати частини доходів шляхом звернення до суду можлива за умови невиконання підприємством, установою і організацією всіх форм власності та господарювання вимог Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», а тому перебіг обчислення строку для звернення до суду з такими вимогами починається з моменту, коли особа дізналася про порушення свого права.
Отже, саме з дати виплати позивачу належного грошового забезпечення позивач вважається обізнаним про порушення свого права і саме із цією датою пов`язано перебіг строку звернення до суду з позовом про виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
 
Такий підхід до обчислення строків звернення до суду з позовом у спорах про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати застосовано Верховним Судом у постанові від 2 квітня 2024 року у справі № 560/8194/20, від 17 квітня 2025 у справі № 560/10053/24, від 29 квітня 2025 року у справі № 420/4345/24, від 04 липня 2025 року у справі № 380/23695/24.
 
Оскільки у справі, що переглядається, позивачам заробітної плати виплачено не було, з урахуванням наведених правових висновків Верховного Суду перебіг строку позовної давності за вимогами про виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати не розпочався.
 
З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції щодо пропуску позивачами строку звернення до суду є помилковими.
 
За таких обставин висновки суду першої інстанції про відмову в позові є передчасними та помилковими, судове рішення ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.
 
Разом із тим, апеляційний суд не може погодитись з безпідставними доводами апеляційної скарги, що в резолютивній частині оскаржуваного рішення не вказано порядок оскарження заочного судового рішення, а роз`яснено лише порядок його перегляду, зважаючи на те, що в дійсності судом першої інстанції вказано порядок апеляційного оскарження (десятий абзац резолютивної частини рішення).
 
Також є помилковими та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що в порушення п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України в резолютивній частині оскаржуваного судового рішення не зазначено РНОКПП, місця проживання позивачів, місцезнаходження та ідентифікаційний код відповідача, з огляду на те, що рішення про задоволення позовних вимог та стягнення заявлених позивачами сум на їх користь судом не ухвалювалося, отже, наявність чи відсутність цієї інформації не впливає на чинність рішення, яке не підлягатиме примусовому виконанню.
Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , апеляційний суд виходить із того, що 12 серпня 2021 року постановою Київського апеляційного суду у справі № 753/7399/16 стягнуто з ДП «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 01 червня 2012 року по 30 червня 2021 року в розмірі 947 001,35 грн., на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі з 01 червня 2012 року по 30 червня 2021 року в розмірі 812 902,17 грн., на користь ОСОБА_4 заборгованість по заробітній платі з 01 червня 2012 року по 30 червня 2021 року в розмірі 468 910,98 грн., на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі з 01 червня 2012 року по 30 червня 2021 року в розмірі 130 966,39 грн. 
Станом на 30 червня 2021 року заборгованість по заробітній платі позивачам виплачена не була і судове рішення, яким на їх користь з відповідача стягнуто таку заборгованість, в примусовому порядку не виконане.
 
Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
 
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок № 159).
 
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
 
Статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
 
Відповідно до статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).
 
Пунктом 4 Порядку № 159, передбачено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих ці за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.
 
Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів.
Тобто, компенсація за порушення строків виплати виникає тоді, коли грошовий дохід (заробітна плата) особи (працівника) з вини відповідача не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат.
 
Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
 
Дія норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку № 159 поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.
 
Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
 
Право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права викладено Верховним Судом у постановах від 03 липня 2018 року у справі № 521/940/17, від 18 липня 2023 року у справі № 200/10663/21, від 18 грудня 2024 року у справі № 755/15005/23, провадження № 61-5716св24.
 
Компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця (правові висновки Верховного Суду у постанові від 08 березня 2023 року у справі № 464/2834/21, провадження № 61-8823св22, від 18 грудня 2024 року у справі № 755/15005/23, провадження № 61-5716св24).
 
Отже, оскільки позивачам не виплачено заробітну плату за період з 01 червня 2012 року по 30 червня 2021 року: ОСОБА_1 в розмірі 947001,35, ОСОБА_3 в розмірі 812902,17 грн., ОСОБА_4 в розмірі 468910,09 грн., та позивачу ОСОБА_2 за період з 01 червня 2012 року по 31 травня 2014 року в розмірі 130966,39 грн., тому зазначені суми підлягають компенсації відповідно до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та статті 34 Закону України «Про оплату праці».
 
Згідно наданих позивачами розрахунків, здійснених у відповідності до Порядку № 159, виходячи з розміру їх посадових окладів та щомісячних індексів споживчих цін, опублікованих Держкомстатом, розмір компенсації за невиплачену заробітну плату, як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100,  становить: за період з 01 червня 2012 року по 30 червня 2021 року позивачам ОСОБА_1 - 609 139,94 грн., ОСОБА_3 511 275,22 грн., ОСОБА_4 278 006,30 грн., та за період з 01 червня 2012 року по 31 травня 2014 року позивачу ОСОБА_2 111 697,02 грн.
 
Правильність вказаних розрахунків перевірена апеляційним судом, не спростована відповідачем і власних контррозрахунків не надано.
 
Враховуючи наведене, позов про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати заборгованості знайшов своє підтвердження під час апеляційного перегляду та підлягає задоволенню.
 
З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про задоволення позову.
 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює розподіл судових витрат, та оскільки за наслідками апеляційного перегляду апеляційну скаргу задоволено, а позивачі звільнені від сплати судового збору відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання позову в розмірі 15101,18 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 22651,77 грн., разом 37752,95 грн.
 
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнити.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 лютого 2025 року скасувати та прийняти нову постанову.
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод» в особі арбітражного керуючого Севастьянова Сергія Вікторовича про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати заборгованості відповідно до рішення суду задовольнити.
Стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод» (м. Київ вул. Бориспільська 8 код ЄДРПОУ 14308210) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію за несвоєчасну виплату боргу по заробітній платі в розмірі 623 036,81 грн., на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ) компенсацію за несвоєчасну виплату боргу по заробітній платі в розмірі 111 697,02 грн., на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_3 ) компенсацію за несвоєчасну виплату боргу по заробітній платі в розмірі 523 788,84 грн., на користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_4 ) компенсацію за несвоєчасну виплату боргу по заробітній платі в розмірі 285 821,12 грн.
Стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод» в дохід держави судовий збір в розмірі 37752,95 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови складено 24 липня 2025 року.

Головуючий:                                                                                                           Кашперська Т.Ц.
 
Судді:                                                                                                                      Фінагеєв В.О.
 
                                                                                                                     Яворський М.А.