П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/5122/24-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Сіжук Ольга Володимирівна 
Суддя-доповідач -  Моніч Б.С.   
27 серпня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Моніча Б.С. 
суддів:  Гонтарука В. М.  Білої Л.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю будинок торгівлі «Рязань» на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Чернівецькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю будинок торгівлі «Рязань» про стягнення податкового боргу та накладення арешту, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У листопаді 2024 року Головне управління Державної податкової служби в Чернівецькій області звернулось до Чернівецького окружного адміністративного суду, з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю будинок торгівлі «Рязань», в якому просило:
- стягнути кошти з банківських рахунків та готівки в рахунок погашення податкового боргу в сумі 3987862,75 грн, з них 3465219,00 грн – до державного бюджету, 522643,75 грн – до місцевого бюджету;
- накласти арешт на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, в межах суми податкового боргу в розмірі 3987862,75 грн.
В обґрунтування позовних вимог Головне управління ДПС у Чернівецькій області зазначало, що за відповідачем рахується узгоджений податковий борг на загальну суму 3987862,75 грн. Поряд з цим, у зв`язку з несплатою відповідачем податкового боргу, йому виставлено податкові вимоги форми «Ю1» від 02.09.2008 №1/1036 на суму 5798,79 грн, форми «Ю2» від 22.10.2008 №2/1200 на суму 12639,02 грн проте, вказані заходи не спричинили погашення податкового боргу відповідачем.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з банківських рахунків та готівки Товариства з обмеженою відповідальністю будинок торгівлі «Рязань» в рахунок погашення податкового боргу кошти в сумі 3987862 (три мільйони дев`ятсот вісімдесят сім тисяч вісімсот шістдесят дві) гривні 75 копійок, з них: 3465219 (три мільйони чотириста шістдесят п`ять тисяч двісті дев`ятнадцять) гривень 00 копійок до державного бюджету та 522643 (п`ятсот двадцять дві тисячі шістсот сорок три) гривні 75 копійок – до місцевого бюджету.
Накладено арешт на кошти та інші цінності Товариства з обмеженою відповідальністю будинок торгівлі «Рязань», що знаходяться в банку, в межах суми податкового боргу в розмірі 3987862 (три мільйони дев`ятсот вісімдесят сім тисяч вісімсот шістдесят дві) гривні 75 копійок.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю будинок торгівлі «Рязань» (ідентифікаційний код юридичної особи 02023146) зареєстроване, як суб`єкт господарювання Чернівецькою міською радою 09.11.1993, номер державної реєстрації 591/21. На обліку в ГУ ДПС у Чернівецькій області перебуває з 03.12.1993. Стан платника податків – платник податків за основним місцем обліку. Адреса платника податків – вулиця Героїв Майдану, 56, місто Чернівці, Чернівецька область, 58001.
Відповідач подав до контролюючого органу:
- податкову декларацію з податку на додану вартість №9039682147 від 21.03.2016 (звітний період - лютий 2016), в якій самостійно визначило податкове зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 3464584,00 грн;
- податкову декларацію з податку на додану вартість №9056739619 від 15.04.2016 (звітний період - березень 2016), в якій самостійно визначило податкове зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 500,00 грн;
- податкову декларацію з податку на додану вартість №9081137740 від 21.05.2016 (звітний період - квітень 2016), в якій самостійно визначило податкове зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 135,00 грн;
- податковий розрахунок з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки) №575 від 21.01.2011 (звітний період - 2011 рік), в якій самостійно визначило податкове зобов`язання з земельного податку у сумі 9 334,13 грн;
- податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки) №981 від 24.01.2012 (звітний період - 2012 рік), в якій самостійно визначило податкове зобов`язання з земельного податку у сумі 85002,00 грн;
- податковий розрахунок з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки) №828 від 25.01.2013 (звітний період - 2013 рік), в якій самостійно визначило податкове зобов`язання з земельного податку у сумі 85002,00 грн;
- податковий розрахунок з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки) №1400008551 від 24.01.2014 (звітний період - 2014 рік), в якій самостійно визначило податкове зобов`язання з земельного податку у сумі 85002,00 грн;
- податковий розрахунок з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки) №909377439 від 05.02.2015 (звітний період - 2015 рік), в якій самостійно визначило податкове зобов`язання з земельного податку у сумі 106167,00грн;
- податковий розрахунок з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки) №9041346073 від 23.03.2016 (звітний період - 2014 рік), в якій самостійно визначило податкове зобов`язання з земельного податку у сумі 152136,62 грн.
Як вбачається з розрахунку податкового боргу за відповідачем рахується податковий борг з:
- податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів згідно податкових декларацій №9039682147 від 21.03.2016 у сумі 3464584,00 грн; №9056739619 від 15.04.2016 у сумі 500,00 грн; №9081137740 від 21.05.2016 у сумі 135,00 грн;
- земельний податок з юридичних осіб згідно податкових декларацій №981 від 24.01.2012 у сумі 85002,00 грн; №828 від 25.01.2013 у сумі 85002,00 грн; податкових розрахунків з плати за землю №1400008551 від 24.01.2014 у сумі 85002,00 грн; №909377439 від 05.02.2015 у сумі 106167,00грн; №575 від 21.01.2011 у сумі 9334,13 грн; №9041346073 від 23.03.2016 у сумі 152136,62 грн.
Отже, наявними в матеріалах справи документами підтверджується, що за відповідачем рахується заборгованість на загальну суму 3987862,75 грн.
Контролюючим органом виставлено та направлено відповідачу податкову вимогу форми вимоги форми «Ю1» від 02.09.2008 №1/1036 на суму 5798,79 грн, форми «Ю2» від 22.10.2008 №2/1200 на суму 12639,02 грн.
Оскільки відповідач у добровільному порядку суму податкового боргу у розмірі 3987862,75 грн не сплатив, Головне управління ДПС у Чернівецькій області звернулось до суду з цим позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що  на час провадження у справі №5027/1297-б/2001 норми ПК України не поширювалися на правовідносини щодо стягнення з відповідача податкового боргу відповідно до норм ПК України, а тому перебіг строку для стягнення податкового боргу розпочався з 06.09.2024 (наступного дня після припинення провадження у справі №5027/1297-б/2001).
Таким чином, оскільки за відповідачем рахується податковий борг на загальну суму 3987862,75 грн, який в добровільному порядку не погашений, тому наявні підстави для його стягнення за рішенням суду.
Також судом зазначено, що оскільки у відповідача відсутнє майно, яке може бути використане як джерело погашення податкового боргу, доказів зворотного відповідачем суду не надано, а тому позовні вимоги в частині накладення арешту на кошти та інші цінності відповідача, що знаходяться у банку в межах суми податкового боргу в сумі 3987862,75 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, оскаржив його в апеляційному порядку з вимогою скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Зокрема, апелянт вказує, що податковим органом порушено приписи п.102.4 ст.102 ПК України, пропущено строк давності податкового боргу протягом якого податковий орган мав можливість здійснювати заходи з погашення податкового боргу платника податків, незалежно від підстав його виникнення, в тому числі шляхом звернення до суду з позовом про його стягнення.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України (далі ПК України).
Відповідно до п.п.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України (тут і надалі у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності;
Згідно з п.п.14.1.156 п.14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
У відповідності до пункту 15.1 статті 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
За змістом підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг визначено як суму узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Статтею 203 Податкового кодексу України визначено, що податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.
Судом встановлено, за відповідачем обліковується заборгованість на загальну суму 3987862,75 грн, нарахована на підставі податкових декларацій №9039682147 від 21.03.2016; №9056739619 від 15.04.2016; №9081137740 від 21.05.2016; податкових декларацій №981 від 24.01.2012; №828 від 25.01.2013; податкових розрахунків з плати за землю №1400008551 від 24.01.2014; №909377439 від 05.02.2015; №575 від 21.01.2011; №9041346073 від 23.03.2016.
Пунктом 57.1 статті 57 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом..
Однак, як вбачається із матеріалів справи у визначений в пункті 57.1 статті 57 ПК України строк, відповідачем не сплачено вказаної суми грошових зобов`язань, що свідчить про те, що така заборгованість є узгодженою.
Пунктами 59.1 та 59.5 статті 59 ПК України передбачено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Як зазначено позивачем у позовній заяві та підтверджується матеріалами справи, на адресу відповідача направлено податкові вимоги форми «Ю1» від 02.09.2008 №1/1036 на суму 5798,79 грн, форми «Ю2» від 22.10.2008 №2/1200 на суму 12639,02 грн.
Відповідно до пунктів 95.1, 95.2 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Відповідно до пункту 95.3. статті 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Пунктом 95.4 статті 95 ПК України передбачено, що контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 87.11 статті 87 ПК України встановлено, що орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Станом на день розгляду даної справи в суді заборгованість на загальну суму 3987862,75 грн в добровільному порядку відповідачем не погашена, а тому наявні підстави для її стягнення за рішенням суду.
Стосовно твердження відповідача про відсутність підстав для стягнення з товариства податкового боргу у зв`язку із закінченням строку стягнення, встановленого пунктом 102.4 статті 102 ПК України, колегія суддів зазначає.
Згідно пункту 102.4 статті 102 ПК України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
З аналізу вказаної норми законодавства слід прийти до висновку, що дійсно податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.
Водночас з матеріалів справи вбачається, що ухвалю Господарського суду Чернівецької області від 16.11.2011 порушено провадження у справі №5027/1297-б/2001 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю будинок торгівлі «Рязань», введено процедуру розпорядженням майном боржника.
Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 05.09.2024 у справі №5027/1297-б/2001 затверджено звіт арбітражного керуючого санацією Товариства з обмеженою відповідальністю будинок торгівлі «Рязань» за результатами дій, вчинених у процедурі санації, припинено процедуру санації Товариства з обмеженою відповідальністю будинок торгівлі «Рязань» та припинено провадження у справі №5027/1297-б/2001.
Відповідно до пункту 4 ст. 25-1 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу з процедур банкрутства встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до Кодексу з процедур банкрутства.
Відповідно до п. 1-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції Закону від 18.01.2013) положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.
Таким чином, з 16.11.2011 по 05.09.2024 на Товариство з обмеженою відповідальністю будинок торгівлі «Рязань» поширювались судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та Кодексом України з процедур банкрутства після набрання ним чинності.
Згідно пункту 1.3 статті 1 ПК України (в редакції станом на дату порушення провадження у справі №5027/1297-б/2001 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю будинок торгівлі «Рязань») цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення   платоспроможності   боржника   або   визнання   його банкрутом», з банків, на які поширюються норми розділу V Закону України «Про банки і банківську діяльність», та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Після набрання чинності Кодексу України з процедур банкрутства пункт 1.3 статті 1 ПК України викладено в такій редакції (з 29.05.2020) цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Кодексом України з процедур банкрутства, з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», проведення комплексних перевірок з метою виявлення фінансових рахунків та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції, чинній від 18.01.2013 мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє органи державної виконавчої служби за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та знаходженням його майна.
Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію.
Відповідно до ч. 2. ст. 41 Кодексу з процедур банкрутства України мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю, у якого перебуває виконавче провадження на виконанні.
Згідно із ч. 3. ст. 41 Кодексу з процедур банкрутства України протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів зупиняється перебіг позовної давності на період дїї мораторію.
Відповідно до ч. 8 ст. 41 Кодексу з процедур банкрутства України дія мораторію припиняється з дня закриття провадження у справі про банкрутство.
Крім того, згідно частини восьмої статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, можуть пред`явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.
Таким чином, на час провадження у справі №5027/1297-б/2001 норми ПК України не поширювалися на правовідносини щодо стягнення з відповідача податкового боргу відповідно до норм ПК України, а тому перебіг строку для стягнення податкового боргу розпочався з 06.09.2024 (наступного дня після припинення провадження у справі №5027/1297-б/2001).
Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем порушено приписи пункту 102.4 статті 102 ПК України, тобто пропущено строк, протягом якого податковий орган мав можливість здійснювати заходи з погашення податкового боргу платника податків, незалежно від підстав його виникнення, в тому числі звернення до адміністративного суду з позовом про його стягнення.
Таким чином, оскільки за відповідачем рахується податковий борг на загальну суму 3987862,75 грн, який в добровільному порядку не погашений, а тому наявні підстави для його стягнення за рішенням суду.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для їх скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю будинок торгівлі «Рязань» залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Гонтарук В. М.    Біла Л.М.