КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Унікальний номер справи № 753/13416/24 Апеляційне провадження № 22-ц/824/10905/2025	Головуючий у суді першої інстанції - Коренюк А.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
09 липня 2025 року                                                                         місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                  Оніщук М.І.,
судді                                     Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від                             11 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
В С Т А Н О В И В:
У червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» (далі - ТОВ «Алекскредит») звернулося до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило:
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованість за договором про надання кредиту № 5075296 від 14.07.2021 станом на 28.06.2024 у загальній сумі 108 700 грн. 44 коп., яка складається з: 12 000 грн. 00 коп. - заборгованість за сумою кредиту; 69 084 грн. 00 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 27 616 грн. 44 коп. - заборгованість за компенсацією відповідно до п. 5.5. Договору та ст. 625 ЦК України;
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Алекскредит» сплачений судовий збір.
Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 14.07.2021 між ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту № 5075296, за умовами якого ТОВ «Алекскредит» надало ОСОБА_1 кредит в сумі 12 000 грн. 00 коп. шляхом перерахування коштів на картковий рахунок строком до 09.02.2022 на споживчі потреби зі сплатою відсотків 1,01% на день, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів (далі - Договір № 5075296).
На підставі укладеного договору кредитодавець 14.07.2021 перерахував на картковий рахунок позичальника кредитні кошти (кредит) у розмірі 12 000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним до 09.02.2022.
13.08.2021 між сторонами було укладено додаткову угоду про зміну умов договору про надання кредиту № 5075296 від 14.07.2021, якою було змінено умови договору.
Проте, в порушення умов договору та додаткової угоди, а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України, у строк до 11.03.2022 відповідач не виконав свої зобов`язання за договором перед позивачем, внаслідок чого у відповідача, починаючи з 12.03.2022 виник борг.
За вказаних обставин, позивач звернувся до суду з даним позовом, який просив задовольнити у повному обсязі.
Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11.02.2025 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Алекскредит» 108 700 грн. 44 коп. - заборгованості за кредитним договором та 3 028 грн. 00 коп. - судового збору, а всього 111 728 грн. 44 коп. (а.с. 66-70).
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01.04.2025 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11.02.2025 залишено без задоволення (а.с. 95-96).
В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач вказує, що на підтвердження факту перерахування позивачем коштів надано довідку від 07.06.2024, видану позивачу ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» та розрахунок заборгованості, однак, на переконання апелянта, такі докази не є належними та достатніми, оскільки вони не містять підпису, а також не є первинними документами, що б слугували підтвердженням переказу коштів відповідачу та виконання позивачем умов кредитного договору, підписаного сторонами.
Поряд з цим зазначає, що позивачем не надано виписки з особового рахунку апелянта, яка є належним доказом заборгованості та її розміру, а розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а отже не є доказом наявності заборгованості.
Вказує, що за недоведеності названих обставин, позичальник позбавлений можливості аргументовано заперечувати проти висунутих вимог про стягнення заборгованості, а суд, в свою чергу, перевірити розрахунки позивача.
Разом з цим зазначає, що позивач безпідставно нарахував заборгованість за штрафом у відповідності до п. 5.5. Договору, адже таке нарахування суперечить п. 15 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (а.с. 100-108).
Ухвалами Київського апеляційного суду від 22.05.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Копію апеляційної скарги з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження та призначення справи до розгляду направлено на адреси учасників справи 26.05.2025.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 14.07.2021 між ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту № 5075296, відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальнику кредит на інші споживчі цілі (вирішення власних фінансових питань) без додаткового забезпечення у тимчасове, строкове, платне користування, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у відповідності до умов договору (далі - Договір).
За умовами п. 1.3., 1.4. Договору, сума кредиту складає 12 000,00 гривень. Кредит надається позичальнику у сумі, що зазначена в п. 1.3. договору, в безготівковій формі, шляхом перерахування суми кредиту на картковий рахунок позичальника.
Згідно п. 1.5. Договору, за договором позичальник сплачує суму кредиту, проценти за користування кредитом, неустойку (пеню, штраф) та компенсацію, які можуть нараховуватися у випадку порушення позичальником умов договору, а також комісії банків-емітентів платіжних карт, які використовує позичальник.
У відповідності до п.п. 9.9. Договору,  сторони погодилися, що договір укладається виключно у письмовій формі у вигляді електронного документа на сайті кредитодавця згідно зі ст. 207, 639 Цивільного кодексу України та із застосуванням норм Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Підписання позичальником договору відбувається шляхом акцептування ним оферти (пропозиції укласти договір (оферта) щодо надання кредиту. Акцептування позичальником оферти здійснюється шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
13.08.2021 між ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду про зміну умов договору про надання кредиту № 5075296 від 14.07.2021, якою погоджено внести зміни та доповнення до графіку платежів.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач засвідчив, що всі умови кредитного договору йому зрозумілі й він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердив свою здатність їх виконувати. Проте, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, передбачені кредитним договором, оскільки не сплачує відсотки за користування кредитним коштами та не повертає чергові суми отриманого кредиту, не погашає всю суму кредиту згідно з вимогами кредитного договору.
Колегія суддів, з урахуванням доводів апеляційної скарги, не може погодитися з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частинами 1, 2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Правилами ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, у пункті 1.4. Договору сторони погодили, що кредит надається позичальнику у сумі, що зазначена в п. 1.3. договору, в безготівковій формі, шляхом перерахування суми кредиту на картковий рахунок позичальника.
Отже, виходячи наведеного, передумовою надання кредиту шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позичальника є його заява із зазначенням банківського карткового рахунку, на який товариство має перерахувати необхідні позичальнику кошти.
У свою чергу, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. 
Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року по справі № 755/2284/16-ц.
Разом із тим, колегія суддів вбачає, що позивачем ТОВ «Алекскредит» не надано доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів позичальнику та належності карткового рахунку НОМЕР_1 - ОСОБА_2 .
У свою чергу, слід зазначити, що обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до вимог ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).  
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). 
У відповідності до вимог ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач не надав до суду першої інстанції належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.
Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року по справі 755/18920/18.
Більш того, доданий до позовної заяви роздрукований розрахунок заборгованості за договором, як і довідка ТОВ «Елаєнс» від 07.06.2024 про здійснення переказів та платежів, не є належними доказами надання відповідачеві кредитних коштів, оскільки такі документи є внутрішніми документами фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит та чи належить відповідачеві картковий рахунок, про який зазначено у довідці ТОВ «Елаєнс» від 07.06.2024.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13.05.2020 року по справі №219/1704/17.
За вказаних обставин, а саме у зв`язку з недоведенням позивачем факту перерахування кредитних коштів з метою доведення виконання умов вищенаведених договорів, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами, підстави для стягнення на користь позивача заборгованості у заявленому в позові розмірі відсутні.
Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України). 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Отже, ухвалене судом заочне рішення, у зв`язку неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права, а  також неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю заявлених позовних вимог.
Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і відмовляє у задоволенні позову, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4542 грн. 00 коп. 
Також, слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4 542 (чотири тисячі п`ятсот сорок дві) грн. 00 коп. 
 
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» (код ЄДРПОУ: 41346335, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Якова Самарського, 12А).
Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                            М.І. Оніщук                                                                                                                             
Судді                                                                                                В.А. Шебуєва
 
                                                                                                        О.В. Кафідова