Справа № 161/11037/24 	Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М. 	
Провадження № 22-ц/802/708/25  	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
18 серпня 2025 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді   Бовчалюк З.А.,   
суддів - Здрилюк О.І.,  Карпук А.К.,
з участю секретаря судового засідання Власюк О.М.,
представника позивача Мельник В.М.,
представника відповідача  ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 квітня 2025 року,

                                                    В С Т А Н О В И В:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Вказує, що ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 27.09.2012 року, на підставі якого відповідачу було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшено до 43000 грн.
При цьому, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
У процесі користування рахунком 19.07.2021 року відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої отримано додаткову кредитну картку, строком дії до 05/25, тип картки «Універсальна Gold», а також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. Починаючи з 19.07.2021 року відсотки нараховувались відповідно до підписаної відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме згідно п.1.3 у розмірі 40,8%. При цьому за погодженою ставкою банком нараховано відсотків у розмірі 9300,86 грн.
Вказує, що 15.05.2023 року відповідачем отримано додаткову кредитну картку, строком дії 06/27, тип карки «Універсальна Gold ».
Разом з тим, у зв`язку з початком повномасштабного вторгнення та збройної агресії російської федерації банк скасував відсоткову ставку у березні 2022 року, а в подальшому 01.04.2022 року відсоткова ставка поступово повернулась до погодженого розміру.
Зазначає, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі однак відповідач свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитом не виконав і станом на 18.03.2024 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 49745,83, з яких: 40444,97 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 9300,86 грн. - заборгованість за простроченими відсотками
У зв`язку з цим, просить суд стягнути з відповідача на користь акціонерного товариства КБ «Приватбанк» вказану заборгованість та судові витрати, пов`язані з розглядом справи.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 квітня 2025 року позов в даній справі задоволено.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 27.09.2012 року в розмірі 49745  грн. 83 коп. та 2422  грн. 40 коп. судового збору.
В апеляційній скарзі відповідач, в інтересах якого діє його представник, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким  в задоволенні позову відмовити.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін. 
Заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення. 
Задовольняючи позов в даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідальність банку за зняття коштів з картки настає після її блокування, а до того моменту банк, зважаючи на укладені умови договору та встановлені правила, не має права обмежувати дії клієнта, контролювати процедуру зняття готівки з картки, збереження її. Оскільки, на думку суду, спірні транзакції були проведені до повідомлення відповідача про блокування рахунків, тому АТ КБ «Приватбанк» провів фінансові операції належним чином з урахуванням вимог чинного законодавства, а тому не повинен нести відповідальність за дії/бездіяльність відповідача та третіх осіб, і за власний кошт банку відновлювати стан рахунку останнього. При цьому, розрахунком заборгованості підтверджується, що відповідач порушив графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував та внаслідок чого виникла заборгованість, яку необхідно стягнути з відповідача на користь банку.
Вказані висновки суду є помилковими, оскільки зроблені з порушенням норм матеріального права та при неповному з`ясуванні обставин справи .
За матеріалами справи встановлено 27.09.2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав банківські послуги у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
При цьому, ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на укладення кредитного договору, підписавши заяву разом з умовами надання банківських послуг та правилами користування платіжною карткою.
Крім того, при укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
31.10.2017 року банк відкрив ОСОБА_2 картковий рахунок та видав кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 43000 грн. Відповідач отримав кредитну картку номер НОМЕР_1 , строком дії 07/21, тип карти «Універсальна Gold».
19.07.2021 року відповідачем підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої відповідач отримав додаткову кредитну картку номер НОМЕР_2 , строком дії 05/25, тип картки «Універсальна Gold», про що власноручно останнім було підписано заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг.
Відповідно до копії  витягу з Єдиного реєстру досудових  розслідувань 12023030580001448 від 16 травня 2023 року, 14 травня 2023 року в період з 18:16 по 18:20, невстановлена особа, перебуваючи у невстановленому місці, невідомим шляхом заволоділа грошовими коштами ОСОБА_2 , які були списані 8-ма транзакціями з картки ПриватБанк НОМЕР_2 в розмірі 34800 грн, чим завдано шкоду ОСОБА_2 на вказану суму ( а.с. 104). 
Проведеною службою безпеки ПриватБанк перевіркою було встановлено, 2023-05-15 12:24:26 - надійшов дзвінок на фінансовий номер телефону ( НОМЕР_3 ) ОСОБА_2 від працівника головного офісу "ПриватБанку" де клієнту було повідомлено про те, що з його карти були здійснені транзакції на сторонньому сервісі, процесінг Оксібанку і з даного приводу ОСОБА_2 рекомендовано звернутися в правоохоронні органи. 2023-05-15 13:23:04 надійшов дзвінок на лінію підтримки клієнтів ПриватБанку (номер 3700 ) з фінансового номеру телефону ( НОМЕР_3 ) клієнта ОСОБА_2 . В розмові чоловік, який представився ОСОБА_2 повідомив, що хоче дізнатись куди списані кошти з його карти, а також повідомив, що за сторонніми посиланнями не переходив, конфіденційну інформацію щодо карткового рахунку нікому не розголошував. Також слід відмітити, що на запитання про персональну інформацію, чоловік, який представився ОСОБА_2 відповідав із затримкою та з підказок іншої людини. 2023-05-16 13:36:21 надійшов дзвінок на лінію підтримки клієнтів ПриватБанку (номер 3700 ) з фінансового номеру телефону ( НОМЕР_3 ) клієнта ОСОБА_2 . В розмові чоловік, який представився ОСОБА_2 повідомив, що хоче дізнатись куди списані кошти з його карти, щоб можна було надати інформацію у поліцію. В ході прослуховування даних аудіозаписів чути, що у трьох розмовах, кожного разу від імені ОСОБА_2 ймовірно спілкується інша особа (чоловічої статі), що дає підстави припустити, що фінансовий телефон НОМЕР_3 клієнта ОСОБА_2 був без нагляду клієнта, або з волевиявлення клієнта надано ОСОБА_2 невстановленим особам і при цьому розголошуючи свою персональну та банківську конфіденційну інформацію.
Аналізом виписки по кредитній карті НОМЕР_5 ОСОБА_2 за 14.05.2023р. встановлено, що кошти в загальній сумі 36218,44 в період часу з 18:16:06 по 18:20:43 (8-ма транзакціями) переведені через термінал 00000001 (процесінг ПУМБбанку). Переказ зі своєї карти. (RESP CODE - 1) та з підтвердженням платежів по технології 3D Secure (POS CONDITION - 62 Власник терміналу: 00000001- P2P*OXIBANK, процесінг ПУМБбанк. Підтвердження операцій 3d-secure було здійснено в акаунті Приват24 (ім`я терміналу: Е- CommerceACS20; TRAN CODE - 601; 602). 601 - 3- d secure Verify Enrollment - ( Підтвердити реєстрацію) 602- 3-d secure Payer Authentication - (Тривимірна безпечна автентифікація платника). Враховуючи те, що операції по картковому рахунку № НОМЕР_2 ОСОБА_2 проводилися з підтвердженням паролю 3d-secure, за правилами Міжнародних платіжних систем, підстав для скасування транзакцій та повернення коштів від отримувачів - немає. В ході аналізу інформації з vkfm/login-monitoring (логи входів в акаунт Приват24) встановлено, що типовий пристрій, яким користується ОСОБА_2 - REDMI 7|ХІАОМІ (imei: 76Е1383AC65D3577). Однак 14.05.2023р. - зафіксовано входи в акаунт НОМЕР_3 клієнта ОСОБА_2 з іншого пристрою: 2023-05-14 з 13:36:17 по 18:20:40 год. device type_PHONE, MOBILE device model_GALAXY FAME|SAMSUNG user phone_ 380982547099 ekb: 5667041 userip 138.199.59.203 (провайдер Datacamp, м. Варшава, Польща.) imei_ C479A2DEB921F2B0 Координати_ інформація відсутня finger ргіпМнформація відсутня. Згідно вибірки SIMMON (Дані про мобільні пристрої та географічні координати їх роботи) за період часу з 01.01.2023 по 30.10.2023 інформація про входи в акаунти Приват24 інших клієнтів з пристрою: GALAXY FAMЕ[SAMSUNG (C479A2DEB921F2B0) відсутня. Виявлено, що він був використаний 14.05.2023 , для входу в акаунт Приват24 тільки клієнта ОСОБА_2 . Входів в акаунти інших клієнтів за вищевказаний період часу не виявлено. Проаналізувати смс-повідомлення, які надсилались на фінансовий номер телефону НОМЕР_3 клієнта ОСОБА_2 , а також проаналізувати аудіо-дзвінки які здійснювались банком 14.05.2023р., в ході перевірки не виявилось можливим, так як в архіві банку дана інформація станом на 13.11.2024, відсутня. Термін зберігання 1 рік. Згідно вибірки Рішим (зміна фінансових телефонів клієнта) в період з 19.07.2021 по 13.11.2024 фінансовий телефон НОМЕР_3 ОСОБА_2 не змінювався. Згідно вибірки ОТРРАв. за 14.05.2023 БМв-повідомлень з ОТР-паролями на фінансовий номер НОМЕР_3 клієнта ОСОБА_2 не виявлено. Згідно вибірки БМЗАЕС за 14.05.2023, інформації щодо вихідних БМв на фінансовий номер НОМЕР_3 клієнта ОСОБА_2 не виявлено.
По даному факту ОСОБА_2 звернувся з відповідною заявою до правоохоронних органів на підставі якої Луцьким районним управлінням поліції ГУНП у Волинській області 16.05.2023 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023030580001448 за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення ч.4 ст.185 КК України (крадіжка).
Аналізуючи інформацію отриману в ході проведення даної перевірки, можна дійти висновку, що зняття грошових коштів з карткового рахунку клієнта ОСОБА_2 , стало можливим в результаті компрометації даних для входу в Приват24, а саме логіну та паролю в Приват24, місце якої в ході перевірки не встановлено, внаслідок чого невстановленій особі вдалось здійснити вхід в акаунт Приват24 ОСОБА_2 . Після чого в Приват24 отримати дані по картковому рахунку (номер картки, термін дії, С/Л/2 код) та підтвердити платежі в акаунті Приват24 та здійснити несанкціоноване зняття грошових коштів з карткового рахунку клієнта.
У червні 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до відповідача, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 27.09.2012  у розмірі  49745, 83 грн, яка складається з: 40444, 97 грн - заборгованість за тілом кредиту, 9 300,86 грн - заборгованість за простроченими відсотками, на підтвердження розміру якої надано розрахунок станом на 18 березня 2024 року.
За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71 цс15 зазначено, що: «відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення №223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину ОСОБА_1 як підставу цивільно-правової відповідальності. Висновки судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки ОСОБА_1 спірної суми супроводжувались правильним вводом ПІН-коду вказаної картки, а умовами договору від 5 лютого 2010 року передбачено обов`язок позивача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми, є помилковими, оскільки такі висновки судів не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі №552/2819/16-ц (провадження №61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що ОСОБА_3 втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Про результати службового розслідування за вказаним фактом ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано відповіді.
Суд касаційної інстанції враховує, що судами першої та апеляційної інстанцій встановлено факт звернення відповідача до банку про скасування спірної транзакції, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту її звернення з вимогою про скасування цієї транзакції. Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом взято до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належним чином обґрунтовані під час судового розгляду справи. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі №127/23496/15-ц (провадження №61-3239св18) зазначено, що «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15 та від 11 березня 2015 року №6-16цс15».
Відповідно до норм ЦПК та правових висновків Верховного Суду необхідно вважати, що  саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.
Звертаючись до суду із вказаним позовом, АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за Кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 27.09.2012 у розмірі  49745, 83 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 40444,97 грн., що виникла  18.03.2024 року, та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 9300,86 грн за період з  01.09.2019 по 18.03.2024, згідно з наданим розрахунком станом.
Судом встановлено, що правоохоронними органами розслідується кримінальне правопорушення за  ст.185 ч.4 КК України щодо заволодіння  невстановленими особами грошовими кошами ОСОБА_2 з банківської карти ПриватБанк №  НОМЕР_2 в загальній сумі 34800 грн.
Також встановлено, що ОСОБА_2 звертався з приводу вказаних обставин із заявою до АТ КБ «ПриватБанк». При цьому як пояснив в судовому засіданні представник ОСОБА_2 звернення відбулося лише на наступний день після несанкціонованого зняття з належного відповідача рахунку коштів, оскільки жодних повідомлень від банку про такі зняття на його фінансовий номер телефону не надходили та про таке зняття він дізнався лише скориставшись картою. Такі пояснення представником не спростовані. 
Аналізуючи матеріали справи, пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши висновок службової перевірки щодо встановлення обставин зняття коштів 14.05.2023 з кредитної карти ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції доходить висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами тієї обставини,  що ОСОБА_2 , як користувач кредитної картки своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей за його кредитною карткою, особового рахунку, акаунту, додатку, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції, і у втраті таких коштів є вина даного користувача.
Списання грошових коштів в розмірі 36218,44 грн з карткового рахунку ОСОБА_2 відбулося не за  його розпорядженням, тому він не повинен нести відповідальність за такі операції.
Доводи  суду першої інстанції, що зняття коштів стало можливим у зв`язку розголошенням відповідачем персональних даних є необґрунтованими і недоведеними.
Згідно з висновком викладеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 вересня 2023 року (справа № 686/30030/21 провадження № 61-5111св23), «саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».
Доводи суду першої інстанції, що відповідач повинен нести відповідальність за здійснення вчинених платіжних операцій та надати докази на підтвердження порушення банком правил проведення розрахункових операцій в процесі переказу грошових коштів з його карткового рахунку є необґрунтовані.
Виявивши безпідставне списання коштів, відповідач звертався до правоохоронних органів та вказував про те, що невідома особа шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки здійснив викрадення його грошових кошті з банківської карти АТ КБ «ПриватБанк». Також відповідач звертався до банку про незаконне списання його коштів з карткового рахунку.
На даний момент триває досудове розслідування щодо незаконного викрадення грошових коштів із банківської карти відповідача, і остаточне рішення ще не прийнято. Тому немає підстав вважати, що втрата коштів позивача сталася внаслідок його незаконних дій.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Отже, операції по зняттю коштів позивач не здійснював. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Апеляційним судом встановлено, що окрім коштів, які були несанкціоновано зняті в розмірі 36218,44 грн, відповідач користувався кредитними коштами та станом на 10 березня 2023 року у нього була наявна заборгованість в розмірі 6452, 47 гривень.
У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 № 911/19/19, Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань,які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.
У зв`язку з цим заявлену до стягнення заборгованість за кредитним договору суд апеляційної інстанції перерахував, та відповідно до  виписки про рух коштів за  кредитним договором, вважає, що ОСОБА_2 виконав взяті на себе зобов`язання та повернув суму коштів , які ним були використані як кредитні. Зокрема: в період з червня 2023 року по грудень 2023 року ОСОБА_2 поповнено карту на 6676. 39 грн. ( а.с. 30). 
Матеріали справи не містять інших доказів, які б свідчили про наявність у ОСОБА_2 заборгованості перед банком за укладеним договором, зокрема, щодо відсотків за користування коштами, які використані саме відповідачем.  
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду  з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на задоволення апеляційної скарги відповідача та з урахуванням норм ст. 141 ЦПК України  підлягає  стягненню з  позивача на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3633, 60 гривень, які ним сплачені при зверненні до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 268,  367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

                                                    У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_1   задовольнити.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від  07 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В позові Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570) в користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 3633, 60 гривень судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий - суддя:

Судді: