П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
05 серпня 2025року                                                                                    місто Київ
Справа № 754/8002/25
Провадження № 33/824/3895/2025
Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Стрижеуса А.М., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Мамедова Васифа Нура огли на постанову Деснянського районного суд м. Києва від 17 червня 2025 року,-
В С Т А Н О В И В:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №309688 ОСОБА_1 23.04.2025 о 15:15 год., керував автомобілем, марки «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_1 , в м. Києві по вул. Шолом-Алейхема, не подав світловим показчиком повороту при повороті праворуч, при цьому будучи позбавленим права керування транспортними засобами повторно протягом року, згідно постанови ЕНА 4430285.
Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 126 ч. 5 КУпАП, тобто керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, вчинене повторно протягом року.
Постановою Деснянського районного суд м. Києва від 17 червня 2025 року ОСОБА_1  визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч. 5 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисячі чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років, без оплатного вилучення транспортного засобу.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь держави судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.
Не погоджуючись з постановою суду, захисник ОСОБА_1 адвокат Мамедов В.Н. огли подав апеляційну скаргу, в якій він просить постанову Деснянського районного суд м. Києва від 17 червня 2025 року скасувати та визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 40 800,00 грн без позбавлення права керування транспортним засобом та без оплачуваного вилучення транспортного засобу. 
Посилається на те, що суд неповно з`ясував фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам подій, підійшов формально до вивчення фактичних обставин справи.
Також просить поновити строк на апеляційне оскарження посилаючись на те, що оскаржувану постанову він отримав 24 червня 2025 року за допомогою засобів поштового зв`язку.
Вказане підтверджується матеріалами справи а саме рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, згідно якого постанову було вручено 24 червня 2025 року (а.с. 26).
Враховуючи викладене суд дійшов до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню.
Заслухавши в судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисника Мамедова В.Н. огли, які підтримали доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 126 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Постанова судді суду першої інстанції частково не відповідає зазначеним вище вимогам закону.
Апеляційний суд зазначає. що будь - яких істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваній постанові про доведеність вини   ОСОБА_1   та могли б бути підставою для її скасування, скаржником не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено. Такі доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта із прийнятою суддею постановою, проте висновків судді не спростовують.
Надавши належну оцінку наявним в матеріалах справи та дослідженим судом доказам відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1    повторно притягається до адміністративної відповідальності протягом поточного року за ст. 126 КУпАП, що відрізняється підвищеною суспільною небезпекою при керуванні транспортним засобом не маючи права керування таким транспортним засобом.
За таких обставин, суд першої інстанції, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1    у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, в повному обсязі врахував вимоги ст. ст. 245, 280 КУпАП, які встановлюють завдання у справах про адміністративні правопорушення, а саме: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону та повністю доводять вину водія ОСОБА_1 у порушенні п. 2.1 а) Правил дорожнього руху України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, а тому застосування принципу «поза розумним сумнівом» у даній справі є безпідставним та недоречним, оскільки повністю суперечить встановленим судами першої і апеляційної інстанції обставинам справи, які повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що йому інкримінується.
Разом з тим, як вбачається з постанови судді Деснянського районного суд м. Києва від 17 червня 2025 року, при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 5 ст. 126 КУпАП, суд призначив останньому адміністративне стягнення у межах санкції цієї статті у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами без оплатного вилучення транспортного засобу.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що за змістом п. 1.10 ПДР України водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Відповідно до Довідки старшого інспектора відділу адміністративної практики управління патрульнох поліції у м. Києві ДПП капітана поліції Вацура І., що ОСОБА_1 станом на 25 квітня 2025 року відповідно до Національної автоматизованої інформаційної системи Головного сервісного центру МВС України посвідчення водія не отримував.
За таких обставин матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 є водієм у розумінні положень п.1.10 Правил дорожнього руху України, та що до нього може бути застосований такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч. 5 ст. 126 КУпАП як позбавлення права керування транспортними засобами.
Оскільки ОСОБА_1 не вважається водієм у розумінні положень п.1.10 Правил дорожнього руху України, тому суд дійшов помилкового висновку про можливість застосування щодо нього такого виду адміністративного стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами.
Відповідно до положень ч.2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до положень ч.5 ст. 126 КУпАП повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
Підставою для притягнення особи  до адміністративної відповідальності є наявність у діях зазначеної особи складу правопорушення, тобто, сукупності  передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).
Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Санкція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
Разом з тим, відповідно до Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340, посвідчення водія є документом, що посвідчує  особу та її  спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.
Посвідченням водія, виданим вперше, є документ, що підтверджує право його власника на керування транспортним засобом, отриманий після проходження особою, яка раніше не мала посвідчення водія, медичного огляду в порядку, встановленому МОЗ, а також підготовки відповідно до планів і програм та після складення теоретичного і практичного іспитів в уповноважених підрозділах територіальних органів з надання сервісних послуг МВС - територіальних сервісних центрах МВС.
Відповідно до п.28 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121, ч. 4 ст. 122, ст. 122-2, ч. 3 ст. 123, статтями 124 і 130 КпАП. Можливості накладати на винну особу таке стягнення як додаткове цей  Кодекс не надає. Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли  винна  особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що до ОСОБА_1 не може бути застосоване адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на п`ять років, оскільки він не отримував посвідчення водія та відповідно не набув права керування транспортними засобами.
Таким чином, при накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суд першої інстанції не врахував той факт, що в останнього було відсутнє право керування транспортного засобу, оскільки він не отримував посвідчення водія.
Тому постанова в цій частині підлягає скасуванню.
Керуючись положеннями статті 284, 294 КУпАП, Київський апеляційний суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження захисника ОСОБА_1 адвоката Мамедова Васифа Нура задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження постанови Деснянського районного суд м. Києва від 17 червня 2025 року.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Мамедова Васифа Нура - задовольнити.
Постанову Деснянського районного суд м. Києва від 17 червня 2025 року в частині накладеного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 5 років, скасувати.
В іншій частині постанову Деснянського районного суд м. Києва від 17 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                             А.М. Стрижеус