ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2025 року		Справа № 140/9923/24 пров. № А/857/6513/25	

  Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року (суддя Валюх В.М., м.Луцьк), -
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі – ГУНП) в якому просив:
визнати протиправною бездіяльності відповідача, що виразилась в не призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції;
зобов`язати ГУНП розглянути заяву від 02.07.2024 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року у задоволені позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позов задовольнити.
В апеляційній скарзі вказує, що після встановлення захворювань, які перешкодили подальшому проходженню служби в поліції, відразу розпочав лікування та обстеження, підготовку усіх необхідних документів для отримання групи інвалідності, а направлення лікарем на МСЕК поза шестимісячним терміном здійснено не з вини позивача. Крім того, пропущенню строку направлення позивача на МСЕК після лікування для встановлення інвалідності пов`язано також із введенням з 24.02.2022 воєнного стану на всій території України, фактично через форс-мажорні обставини позивач не зміг реалізувати своє право на соціальний захист.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачу інвалідність ІІІ групи була встановлена з 23.04.2024, тобто, інвалідність була встановлена позивачу не до моменту звільнення та не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції, а через рік після звільнення зі служби в поліції. 
Такі висновки суду першої інстанції, відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 в період з 20.10.2008 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, з 07.11.2015 по 28.04.2023 в поліції (а. с. 17-19).
Відповідно до свідоцтва про хворобу від 27.04.2023 № 281/с ВЛК Державної установи «Тимчасового медичного об`єднання МВС у Волинській області» встановлено діагноз та визначено захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції; непридатний до служби в поліції на основі статі 12 «б», 42 «в», 23 «в», 26 «п», 39 «в», 60 «в», 59 «п», графи ІІ Переліку захворювань і фізичних вад, що перешкоджають службі в органах поліції (а. с. 20-21).
Наказом ГУНП від 28.04.2023 № 177о/с «По особовому складу» (далі-  Наказ №177 о/с), на підставі пункту 2 «за станом здоров`я (через хворобу)» частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (далі – Закон №580-VIII) звільнено капітана поліції ОСОБА_1 (0066991), інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 (м. Нововолинськ) Володимирського районного відділу поліції, 28.04.2023 (а. с. 16).
Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності від 06.09.2023 серії 12ААА № 026872, позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках, а саме: 25% - одноразово, причина втрати професійної працездатності - захворювання, Так, пов`язане з проходженням служби в поліції (а. с. 22).
Третю групу інвалідності ОСОБА_1 встановлено з 23.04.2024, причина інвалідності: захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в поліції, що підтверджується довідкою обласної МСЕК від 17.05.2024 серії 12ААГ № 873417 (а. с. 28).
02.07.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою працездатності у відповідності до статті 97 Закону № 580-VIII (а.с. 29).
Листом від 17.07.2024 № 3930-2024 ГУНП повідомило, що згідно Наказу № 177о/с позивач звільнений зі служби з 28.04.2023, що перевищує установлений шестимісячний строк для призначення одноразової грошової допомоги, тому відсутні підстави для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку із чим повернуто пакет документів (а. с. 30). 
Громадяни мають право на соціальний захист у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, установлених законом (частина перша статті 46 Конституції України). В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон № 580-VIII.
Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (частина перша статті 59 Закону № 580-VIII).
Конституційний Суд України у рішенні від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004 (справа про соціальний захист військовослужбовців та працівників правоохоронних органів) вказав, що визначений законами України відповідно до положень статті 17 Конституції України комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту військовослужбовців та працівників правоохоронних органів, зумовлений не їх непрацездатністю або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, певним обмеженням конституційних прав і свобод, у тому числі і права заробляти матеріальні блага для забезпечення собі і своїй сім`ї рівня життя, вищого за прожитковий мінімум. Тобто соціальні гарантії військовослужбовців та працівників правоохоронних органів випливають з характеру покладених на них службових обов`язків у зв`язку з виконанням ними державних функцій.
Відповідно пункту 3 частини першої статті 97 Закону №580-VIII, одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.
Проаналізувавши наведені приписи Основного Закону України, Конституційний Суд України у рішенні від 22 квітня 2020 року № 3-р(І)/2020 вказав, що визначення конкретних підстав, строків та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги поліцейському або іншим особам, які мають право на її отримання, в разі смерті (загибелі) поліцейського, встановлення його інвалідності або часткової втрати працездатності, що стало наслідком виконання повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, належить до дискреційних повноважень Верховної Ради України як єдиного органу держави, уповноваженого приймати закони (пункт 3 частини першої статті 85 Конституції України)».
За приписами пункту 4 частини першої статті 97 Закону №580-VIII підставою для виплати одноразової грошової допомоги є визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.
Таким чином, зазначені положення Закону №580-VIII застосовуються виключно за обов`язкової одночасної наявності, щонайменше, трьох умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення):
причиною інвалідності є захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції;
інвалідність повинна бути встановлена до моменту звільнення або не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції;
причина звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах, зокрема, від 5 лютого 2020 року у справі №810/836/18, від 30 березня 2020 року у справі №826/2761/18, від 23 квітня 2020 року у справі №822/999/18, від 13 травня 2020 року у справі №810/593/18, від 13 травня 2020 року у справі №810/593/18, від 20 липня 2021 року у справі № 287/129/17-а, від 13 квітня 2022 року у справі № 420/6878/18, від 2 листопада 2022 року у справі № 140/6115/21, від 08 листопада 2022 року у справі №380/8892/21, від 10 серпня 2023 року у справі №  640/27462/20 та від 03 квітня 2024 року у справі № 580/1291/23.
Статтею 101 Закону №580-VIII передбачено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком: а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням; б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом); г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.
Відповідно до частини другої статті 97 Закону №580-VIII порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (далі також - ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейських центрального органу управління поліції, територіальних органів поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції України, поліцейських у тому числі курсантів, слухачів закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, поліцейських, які були відряджені до державних (міждержавних) органів, установ та організацій із залишенням на службі в поліції, але зі звільненням із займаної посади визначено «Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського», що затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 21 вересня 2017 року №788).
Відповідно до підпункту 2 пункту 4 розділу І Порядку №4 випадки, за яких призначається ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського під час виконання службових обов`язків (пункти 3,  5  частини першої статті 97 Закону) - це події, пов`язані із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участю в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
Пунктами 1-3 розділу IV Порядку №4 визначено, що у місячний строк з дня реєстрації документів, зазначених у пунктах 4, 5 розділу III, фінансові підрозділи готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, за встановленою формою (додаток 2).
Висновок про призначення ОГД складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівниками фінансового та кадрового підрозділів органу поліції, навчального закладу, в якому поліцейський проходить (проходив) службу.
Висновок про призначення ОГД затверджує/відмовляє: у територіальних органах поліції, міжрегіональних територіальних органах Національної поліції, закладах та установах, що належить до сфери управління Національної поліції України - керівник відповідного органу, закладу, установи або особа, на яку покладено виконання таких функцій.
Рішення про призначення виплати ОГД приймається керівником органу поліції або навчального закладу, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк з дня затвердження висновку, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням заявника із зазначенням підстав такої відмови. Пунктом 5 розділу І Порядку №4 передбачено, що ОГД не призначається і не виплачується за наявності підстав, визначених статтею 101 Закону №580-VIII.
Судом встановлено, що позивачу інвалідність ІІІ групи була встановлена з 23.04.2024, саме про таку дату встановлення інвалідності зазначено в довідці до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №873417, де також вказано про первинний огляд позивача 13.05.2024 (а.с.28). Тобто, інвалідність була встановлена позивачу не до моменту звільнення та не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції, а через рік після звільнення зі служби в поліції 28.04.2023 відповідно до Наказу №177 о/с (а. с.16).
З огляду на встановлені обставини справи, є обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для призначення виплати позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 4 частини першої статті 97 Закону №580-VIII, оскільки позивачу визначена інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції, уже після збігу шести місяців після звільнення його з поліції.
Такі висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 580/1291/23.
Наведені ж в апеляційній скарзі доводи не спростовують і не містять вагомих та обґрунтованих аргументів, які б давали підстави стверджувати про інше.
Відповідно до положень частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. 
Керуючись статтями 308, 311, 315-316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС. 

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Т. В. Онишкевич