Номер провадження: 33/813/1298/25
Номер справи місцевого суду: 498/149/25 
Головуючий у першій інстанції Чернецька Н. С. 
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Северової Є.С., 
за участю секретаря Малюти Ю.С., 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Великомихайлівського районного суду Одеської області від 06 березня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП, 
встановив:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №002818Е від 29.12.2024, 29 грудня 2024 року о 05 год. 15 хв. на західній околиці с. Великокомарівка Роздільнянського району Одеської області на відстані до 500 м. від лінії Державного кордону України на напрямку с. Великокомарівка (Україна) - с. Черниця (Республіка Молдова) було виявлено та затримано гр. України ОСОБА_1 , який спільно з особами, відносно яких були складені відповідні протоколи, незаконно, в пішому порядку, без вантажу, з документами, що посвідчують особу, намагався перетнути Держаний кордон України поза встановленими пунктами пропуску через ДК України на вихід з України в Республіку Молдова, чим порушив вимоги ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України», тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.. 
Постановою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 06 березня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 8500,00 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605 гривень 60 копійок. 
Не погодившись з наведеною постановою суду, 12.05.2025 засобами поштового зв`язку захисник ОСОБА_1 – адвокат Сидоренко В.В. подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на її незаконність, просить суд поновити строк на апеляційне оскарження постанови Великомихайлівського районного суду Одеської області від 06.03.2025, скасувати вказану постанову та провадження у справі закрити. 
Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_1 посилається на те, що участі у розгляді справи в суді першої інстанції не приймав, копію постанови було отримано захисником лише 09.05.2025.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відсутні відомості про наявність повноважень у особи, яка складала протокол про адміністративне правопорушення на його складання. Відсутній факт спроби перетину ОСОБА_1 державного кордону України поза встановленими пунктами пропуску та наявність прямого умислу на незаконний перетин державного кордону. До протоколу не додано пояснення ОСОБА_1 . Наявна в матеріалах справи заява від 29.12.2024 за підписом ОСОБА_1 була складена під тиском працівників Державної прикордонної служби України. За відсутності в матеріалах справи протоколу про адміністративне затримання можна стверджувати, що ОСОБА_1 було незаконно затримано працівниками Державної прикордонної служби України. ОСОБА_1 не був належним чином повідомленим про розгляд справи судом першої інстанції. Протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи не є достатніми доказами, які підтверджують винну ОСОБА_1 у вчинені правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1КУпАП. Та обставина, що ОСОБА_1 перебував на відстані 500 метрів від лінії державного кордону не свідчить про спробу перетнути державний кордон України поза пропускним пунктом. З протоколу не вбачається, які безпосередні дії вчинив ОСОБА_1 з метою здійснення спроби перетину державного кордону України. 
В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 – адвокат Сидоренко В.К. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Так, статтею 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст. 7 та ч.1 ст. 287 цього Кодексу.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Пропущений особою строк на апеляційне оскарження поновляється судом лише за наявності належним чином мотивованого клопотання, у якому повинні бути викладені обставини, що слугували поважними причинами пропуску такого строку, а також обґрунтування того, в чому саме полягає поважність причин пропуску цього строку та яким саме чином такі обставини могли завадити особі оскаржити постанову суду в передбачений законом строк.
ОСОБА_1 вказує, що про розгляд справи в суді першої інстанції не був повідомлений, копію постанови захисником було отримано лише 09.05.2025.
З апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся 12.05.2025 (а.с.17).
За таких обставин, ОСОБА_1 був позбавлений можливості своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції, а тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.
Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до положень ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Диспозицією ч. 2 ст. 204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинене групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень передбачених цією статтею.
Диспозиція статті має бланкетний характер, у зв`язку з чим встановлення складу адміністративного правопорушення регулюється спеціальним нормативним актом, що регулює порядок перетинання державного кордону України, яким є Закон України «Про державний кордон України».
Так, ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.
Крім того, ч. 3 ст.9 вказаного Закону визначено, що пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.
Згідно з ч. 1 ст. 12 зазначеного Закону пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.
Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24 лютого 2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан (воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень).
Апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.
Отже, висновок районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи.
Зокрема, висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:
-протоколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 002818Е від 29.12.2024, 
-рапортом  інспектора прикордонної служби І кат. ОСОБА_2 від 29.12.2024; 
-схемою місцевості виявлення правопорушення від 29.12.2024; 
-письмовими поясненнями  ОСОБА_1  від 29.12.2024, відповідно до яких в силу ст. 63 КУ останній відмовився від пояснень; 
-заявою ОСОБА_1 про визнання вини у скоєнні адміністративного правопорушення.
Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 та порушенні ним вимог ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України», тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
У доводах апеляційної скарги, представник апелянта посилається на те, що протокол складений на основі примушень та неналежних доказів, оскільки матеріали справи не містять належних доказів спроби перетину державного кордону, оскільки останній перебував та рухався в контрольованому прикордонному районі цілком правомірно, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими та безпідставними зважаючи на таке.
З протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ № 002818Е, вбачається що 29 грудня 2024 року о 05 год. 15 хв. на західній околиці с. Великокомарівка Роздільнянського району Одеської області на відстані до 500 м. від лінії Державного кордону України на напрямку с. Великокомарівка (Україна) - с. Черниця (Республіка Молдова) було виявлено та затримано гр. України ОСОБА_1 , який спільно з особами, відносно яких були складені відповідні протоколи, незаконно, в пішому порядку, без вантажу, з документами, що посвідчують особу, намагався перетнути Держаний кордон України поза встановленими пунктами пропуску через ДК України на вихід з України в Республіку Молдова, чим порушив вимоги ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України», тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Тобто в зазначеному протоколі чітко визначено місце, час і суть вчинення адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за скоєне правопорушення. Протокол складений уповноваженою особою, а дані викладені в протоколі повністю узгоджуються з обставинами, які визначені в рапорті від 29.12.2024, а тому у апеляційного суду відсутні сумніви щодо достовірності та достатності даних, які викладені в протоколі.
Крім того, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, він складений уповноваженою особою Державної прикордонної служби, в присутності правопорушника.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що інспектор прикордонної служби 1 категорії ОСОБА_2   був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, що в нього були підстави для обмови останнього та фальсифікації протоколу, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано. Тому, апеляційний суд доходить висновку, що   ОСОБА_2  при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
Разом із тим, апеляційним судом не встановлено і будь-яких фактів про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, які б призвели до визнання ним вини та підписання протоколу про адміністративне правопорушення, заяви та інших документів, які містяться у матеріалах справи.
Окрім того, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 ним у суді першої та апеляційної інстанції на надано.
Із заяви ОСОБА_1 вбачається, що йому було повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, яке відбудеться 21.01.2025 о 11:00 год. в приміщенні Великомихайлівського районного суду Одеської області. Зобов`язується з`явитися на розгляд справи, але у разі його відсутності справу можливо розглянути без його участі. Свою вину в у скоєнні правопорушення визнає повністю.
Виходячи з викладеного, апеляційний суд визнає вказані докази, які були повторно дослідженні в ході апеляційного розгляду справи, достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою з урахуванням всіх обставин справи, допустимими, оскільки вони отримані та досліджені в законний спосіб, та належними, оскільки вони стосуються подій, що сталися 29.12.2024 та інкримінуються ОСОБА_1 .
Отже, вищенаведені докази, є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року № 1777-ХІІ та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.
Матеріали провадження не містять відомостей щодо неправомірних дій уповноваженої посадової особи прикордонної служби під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, щодо оскарження цих дій, як і не містять результатів такого оскарження.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також посилається, що відсутній факт спроби перетину державного кордону та останній недоведений жодним чином.
Проте зазначені доводи є необґрунтованими, оскільки, як було вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1   був виявлений прикордонниками 29.12.2024 о 05год 15 хв. на відстані до 500 м від лінії державного кордону, на напрямку с. Великокомарівка (Україна) – с. Черниця (Республіка Молдова) в обхід встановлених пунктів пропуску через державний кордон України в пішому порядку.
Апеляційний суд звертає увагу, що мети свого перебування на такій близькості від лінії державного контролю ОСОБА_1 прикордонникам не повідомив. 
Крім того, у відповідності до ч. 3 ст. 256 КУпАП, також не скористатися своїм правом на викладення в протоколі про адміністративне правопорушення будь-яких пояснень та зауважень з приводу обставин справи.
Отже, зважаючи на викладені обставини, ведення воєнного стану та оголошення загальної мобілізації, апеляційний суд вважає, що факт спроби незаконного перетину державного кордону є доведеним.
Доводи скаржника, що він знаходиться на великій відстані від лінії державного кордону, не спростовують його спробу незаконного перетину державного кордону.
Таким чином наявний факт доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, та вказані обставини не спростовані.
Посилання апелянта на те, що протокол про адміністративне правопорушення разом з додатками до нього не доводять вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, апеляційний суд відхиляє, оскільки зібраними по справі докази повністю доводять вину ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також посилається на те, що розгляд справи в суді першої інстанції був здійснений за його відсутності, який не був належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Частиною 2 статті 268 КУпАП визначено, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.
Отже, у разі належного повідомлення про дату, час та місце слухання справи, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП не є обов`язковою.
Доводи апеляційної скарги про розгляд судом першої інстанції справи за відсутності ОСОБА_1 підставою звільнення від відповідальності бути не можуть, та нормами КУпАП неповідомлення особи про час та місце розгляду справи не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції. Крім того, ОСОБА_1 була надана можливість щодо реалізації своїх процесуальних прав в апеляційному суді.
Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування постанови та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
При визначені виду та міри адміністративного стягнення, районним судом були додержані вимоги ст. 33 КУпАП.
У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Виходячи з вищезазначеного, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст.ст. 7, 294 КУпАП, апеляційний суд
постановив:
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Великомихайлівського районного суду Одеської області від 06 березня 2025 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Великомихайлівського районного суду Одеської області від 06 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя
Одеського апеляційного суду                          Є.С. Сєвєрова