Справа № 619/6108/24                                Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М. 
Провадження № 22-ц/811/462/25                Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 серпня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Золочівського районного суду Львівської області від 09 січня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

у серпні 2024 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 22.11.2016 року відповідач приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на її банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку, на підставі чого позивачем було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Відповідачка підтвердив свою згоду на те, що підписана нею Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та Правилами, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі та надав відповідачці кредит у розмірі, відповідно до умов договору, однак відповідачка зобов`язання за умовами договору не виконала, отримані в кредит кошти банку не повернула, проценти за користування кредитними коштами не сплатила, внаслідок чого у неї склалася заборгованість у розмірі 43196.1 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. З наведених підстав просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.11.2016 року у розмірі 43196,1 грн. та судові витрати у розмірі 3028,00 грн.
Заочним рішення Золочівського районного суду Львівської області від 09 січня 2025 року позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.11.2016 року у розмірі 2 416,34 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 271,00 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду оскаржило Акціонерне товариство «Акцент-Банк»,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Зазначає, що своїм підписом під кредитним договором позичальник підтвердив факт виконання банком усіх переддоговірних формальностей, щодо яких є застереження у чинному на той час законодавстві, в тому числі й постанові правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року, і саме це є доказом обізнаності позичальника з усіма умовами кредитування на момент підписання кредитного договору. Згідно до ст. 1048 ч. 1 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Тобто, навіть у разі не підписання позичальником Тарифів та Умов і Правил, позичальник отримав кредитну картку та скористався кредитними коштами, тобто він погодився з умовами, що діяли на момент зняття коштів (ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, - фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією), а тому зобов`язаний сплачувати процентну ставку. З наведених підстав просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч. 1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи частково позовні вимоги АТ «Акцент - Банк»» в частині стягнення на користь банку заборгованості за тілом кредиту,суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1  не повернула отримані в кредит кошти, не виконала взятих на себе зобов`язань, що є підставою для стягнення з неї на користь банку заборгованості за тілом кредиту. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з долученим до матеріалів справи Витягом з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент- Банк» та Тарифами користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна Голд» відповідачка ознайомилася та погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк», на підставі яких позивач просив стягнути проценти за користування кредитними коштами.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, однак не погоджується із сумою заборгованості, зазначеною судом в резолютивній частині рішення суду, що підлягає стягненню з відповідачки на користь банку. 
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно зі ст. 634 ЦК Українидоговором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Судом першої інстанції встановлено, що 22 листопада 2016 року між Акціонерним товариством «А-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в «А-Банку», отримавши кредитну картку для користування кредитними коштами.
В матеріалах справи міститься копія Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, яка містить анкетні дані ОСОБА_1 та підписана нею.
Відповідач в анкеті-заяві підтвердила свою згоду на те, що дана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. Ствердила, що ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення і згідна з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згідна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту. Зобов`язалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку.
На виконання умов кредитного договору № б/н від 22 листопада 2016 року ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та надано кредитні картки № НОМЕР_2 зі строком дії до серпня 2020 року; № НОМЕР_3 зі строком дії до березня 2027 року, що підтверджується довідкою, виданою Акціонерним товариством «А-Банк».
Довідкою за лімітами за кредитним договором № б/н від 22 листопада 2016 року підтверджується, що 22 листопада 2016 року встановлено кредитний ліміт в розмірі 2 000 грн., в подальшому кредитний ліміт збільшувався, і станом на 16.06.2020 року такий становив 50000.00 грн., а з 02.05.2024 року кредитний ліміт зменшено, і станом на 01.06.2024 року кредитний ліміт зменшено до 46870.00 грн. 
З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором № б/н від 22 листопада 2016 року, укладеним між АТ «А-Банк» та ОСОБА_1 вбачається, що така станом на 20 липня 2024 року становить 43196,1 грн.: 34493.79 грн. заборгованість за тілом кредиту; 8702.31 грн. – заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 22 листопада 2016 року посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент -Банк» та Тарифи користування кредитною карткою банку, як невід`ємні частини кредитного договору.
У пунктах 2.1.1.5.5 Витягу з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент - Банк», що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, передбачено, що клієнт зобов`язаний на умовах, передбачених цим договором, погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрату платіжного ліміту, а також оплачувати комісії.
При цьому, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що саме з цим витягом з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» та Тарифами користування кредитною карткою банку відповідачка ознайомилася та погодилася з ними, підписуючи Анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, а також те, що вказані документи станом на 22 листопада 2016 року містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, у зазначеному розмірі та порядку нарахування, що додані банком до позовної заяви. 
На думку колегії суддів, роздруківка із сайту позивача за відсутності підпису відповідачки про ознайомлення з ними не може бути належним доказом вищезазначених обставин.
Вказане узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин положення ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови і правила надання банківських послуг самостійно розміщуються позивачем на сайті, неодноразово змінювалися і неможливо перевірити редакцію таких на час укладення наведеного вище кредитного договору.
За вищенаведених обставин, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження домовленості між сторонами договору про розмір процентів за користування кредитними коштами, колегія суддів вважає, що такі не підлягають нарахуванню та стягненню.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачки нарахованої позивачем заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим позовна вимога банку про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами не підлягає до задоволення. 
Доводи апеляційної скарги АТ «Акцент – Банк» не спростовують правильних висновків суду першої інстанції в частині відмови в стягненні 8702.31 грн. заборгованості за процентами за користування кредитними коштами. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, зазначеними судом першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, про те, що з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент –Банк» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту, яка згідно з наданим банком розрахунком становить 34493.79 грн.
Наданий банком розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за тілом кредиту в розмірі 34493.79 грн., відповідачкою не спростовано належними та допустимими доказами, нею не надано іншого розрахунку на спростування розрахунку тіла кредиту, наданого банком, рішення суду в його мотивувальній частині відповідачка не оскаржує. 
Колегія суддів враховує також те, що ОСОБА_1 вимоги банку в частині стягнення з неї заборгованості по тілу кредиту в розмірі 34493.79 грн. визнає, заперечує лише стягнення 8702.31 грн. процентів за користування кредитними коштами, що підтверджується поданим відзивом на позовну заяву.
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про підставність позову АТ «Акцент- Банк» в частині стягнення з ОСОБА_1 34493.79 грн. заборгованості за тілом кредиту та про відмову в задоволенні позовних вимог банку про стягнення 8702.31 грн. заборгованості за процентами за користування кредитними коштами. 
Разом з тим, дійшовши висновку в мотивувальній частині про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент – Банк» тіла кредиту в розмірі 34493.79 грн., суд першої інстанції в резолютивній частині оскаржуваного рішення помилково зазначив суму заборгованості в розмірі 2416.34 грн., що, на думку колегії суддів, є підставою для зміни резолютивної частини рішення суду щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент- Банк», в решті рішення суду слід залишити без змін.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. 
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Згідно з п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
           Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - задовольнити частково.
Заочне рішення Золочівського районного суду Львівської області від 09 січня 2025 року в частині розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент – Банк» за кредитним договором №б/н від 22.11.2016 року – змінити, збільшивши розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент –Банк» з 2416.34 грн. до 34493.79 грн.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Постанова складена 14.08.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк