УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №273/962/24 Головуючий у 1-й інст. Бєлкіна Д. С. 
Номер провадження №33/4805/684/25
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 серпня 2025 року м.Житомир
Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: захисника – адвоката Ковальчук Р.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Ковальчук Руслани Миколаївни, в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Баранівського районного суду Житомирської області від 26 березня 2025 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Баранівського районного суду Житомирської області від 26 березня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Згідно постанови судді місцевого суду, ОСОБА_1 14 квітня 2024 року о 03-20 год в м. Баранівка по вул. Європейська, 14. керував автомобілем KIA MAGENTIS д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка яка не відповідає обстановці, різка зміна забарвлення шкіри обличчя, від проходження огляду за допомогою алкотестера Драгер у встановленому законом порядку відмовився та проїхати до найближчого медичного закладу для проходження такого огляду не забажав, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Не погоджуючись із вказаною постановою судді місцевого суду адвокат Ковальчук Р.М. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи. Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема тим, що суд першої інстанції у порушення вимог закону розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , змінив фабулу адміністративного правопорушення на шкоду останньому, що, на думку захисника, суперечить формулюванню, зазначеному у КУпАП. Вказала, що поведінка водія відповідала обстановці та наслідкам ЧМТ і контузії. Працівники поліції не повідомили водія про доставку до медичного закладу та про складення щодо нього відповідного направлення, а вимога поліцейського про проходження огляду озвучена та сприйнята водієм як пропозиція та його право, а не обов`язок.
Крім того зазначила, що протокол складений за відсутності ОСОБА_1 , а зібрані у справі докази не можна визнати належними та допустимими. Ознаки сп`яніння водію не озвучені. Постанову щодо ОСОБА_1 серії ББА №320929 не вважає доказом, оскільки остання не містить відмітки про її вручення та має ознаки фальсифікації. 
На думку адвоката, у діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Разом із апеляційною скаргою адвокат подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови. Як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження посилається на те, що вперше апеляційну скаргу подала у межах встановленого законом строку, на який суд апеляційної інстанції не звернув увагу та постановою від 25 квітня 2025 року повернув. Вдруге захисник звернулась з апеляційною скаргою 28 квітня 2025 року. Вважає строк на оскарження постанови суду першої інстанції таким, що пропущений з поважних причин.
Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.
В судовому засіданні захисник - адвокат Ковальчук Р.М. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, доходжу наступного висновку.
Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України за, що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно пункту 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України) передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.
Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 169369 від 14 квітня 2024 року; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого у ОСОБА_1 зафіксовані ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження огляду відмовився; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за змістом якого огляд ОСОБА_1 у медичному закладі КНП Баранівська лікарня не проводився; розпискою про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП; розпискою про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння про порядок застосування спеціального технічного засобу; копією постанови серії ББА №320929 від 14 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, ч. 1 ст. 126 КУпАП; відеозаписом з портативної камери працівників поліції.
На думку апеляційного суду вказані докази узгоджуються з відеозаписами з портативного реєстратора працівників поліції, долученими до матеріалів справи, на яких зафіксовано, що працівники поліції за допомогою проблискових маячків під час дії комендантської години зупинили автомобіль KIA MAGENTIS д.н.з. НОМЕР_1 , з водійського місця вийшов ОСОБА_1 . Працівник поліції назвався, вказав водію на порушення комендантської години, попросив документи. Після встановлення особи водія, поліцейських виказав підозру про перебування водія ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння. На пропозицію поліцейського пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу газоаналізатора Драгер або у медичному закладі водій категорично відмовився. При цьому поліцейський роз`яснив водію наслідки відмови від проходження огляду та складення відповідного протоколу й матеріалів, які в подальшому направляються до суду. Далі водію роз`яснили права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомили про складення щодо останнього протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Від керування транспортним засобом відсторонили. 
Наданий відеозапис апеляційний суд визнає відповідним п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 р. №1026, оскільки хоча останній наданий частинами, проте є послідовним, за його допомогою можна відтворити обставини, за яких патрульні після виявлених у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, які зазначені у акті огляду та протоколі про адміністративне правопорушення, у відповідності до встановленого законом порядку, пропонували йому пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння. 
При цьому, за змістом п. 2 Розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 поліцейський, як посадова особа, на яку покладено обов`язок забезпечення безпеки дорожнього руху, самостійно за власним переконанням визначає наявність у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, визначених п.п. 3, 4 Розділу І цієї Інструкції. 
ОСОБА_1 відмовився від огляду на місці зупинки автомобіля та в медичному закладі. Сам факт його відмови від проходження огляду був причиною складення протоколу про адміністративне правопорушення за п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Тому його дії кваліфіковані вірно за ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення п. 2.5 ПДР. 
Відтак посилання захисника на зміну судом першої інстанції фабули адміністративного правопорушення, викладеного у протоколі, на шкоду водію, на переконання суду є надуманими та не заслуговують на увагу. 
Доводи захисника щодо незаконності дій працівників поліції під час складання адміністративних матеріалів суд вважає необґрунтованими з огляду на таке. 
Судом встановлено, що хоча й відеозаписами не зафіксовано складення адміністративних матеріалів у присутності водія та надання їх на ознайомлення, проте зібрані у справі докази свідчать про надання працівниками поліції водію такої можливості із роз`ясненням йому його прав. Натомість дії ОСОБА_1 згідно наданих відеозаписів свідчать про спробу втекти від працівників поліції під час руху за кермом у місті після увімкнення ними проблискових маячків синього та червоного кольору, а після зупинки останній поводив себе зухвало, перешкоджав у встановленні його особи, умисно вказавши помилкові анкетні дані, відмовився надавати документи, заперечував керування автомобілем, ображав працівників поліції нецензурною лайкою, погрожував та влаштував штовханину. Вказана поведінка свідчить про відсутність у водія наміру проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння та брати участь у оформленні адміністративних матеріалів, від чого він навідріз відмовився.
За результатами дослідження долучених відеозаписів суд оцінює поведінку ОСОБА_1 , який самовільно залишив місце зупинки транспортного засобу працівниками поліції, навіть після декількох попереджень залишатися на місці, як спробу уникнути притягнення до адміністративної відповідальності. 
Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений з дотриманням вимог ст.ст. 254-256 КУпАП та містить всі необхідні для розгляду справи відомості, істотних недоліків при його складанні, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, не вбачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до нього. 
Апеляційний суд не знайшов підтвердження аргументів захисника щодо неналежності та недопустимості інших зібраних у справі доказів.
Також законодавством не передбачена обов`язкова участь адвоката під час проходження особою огляду на стан сп`яніння та оформлення поліцією матеріалів про адміністративне правопорушення. Відсутність захисника не перешкоджала ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан сп`яніння, що є його обов`язком відповідно до п. 2.5. ПДР, та не є обставиною, яка може бути підставою для визнання огляду недійсним. 
Разом з тим, матеріалами справи підтверджена обізнаність ОСОБА_1 про розгляд адміністративних матеріалів Баранівським районним судом Житомирської області, зокрема й у зв`язку з тим, що адвокат ОСОБА_1 – Ковальчук Р.М. брала участь у судових засіданнях у даній справі, подала клопотання, пояснення. Тому аргументи щодо незаконності дій суду першої інстанції у частині розгляду справи у відсутності скаржника є необґрунтованими, проведення судового засідання із винесенням постанови 26 березня 2025 року у відсутності ОСОБА_1 відповідає нормам ст. 268 КУпАП та не порушує його права на захист.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не надано.
Враховуючи наведене, приходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За таких обставин, відсутні підстави для скасування чи зміни постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 . 
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Баранівського районного суду Житомирської області від 26 березня 2025 року.
Апеляційну скаргу адвоката Ковальчук Руслани Миколаївни, в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Баранівського районного суду Житомирської області від 26 березня 2025 року - без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Н.Й. Григорусь