ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 33/821/162/25 Справа № 691/1408/24 Категорія: ст. ст. 124, ч1 130 КУпАП   	Головуючий у І інстанції Подорога Л. В. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А. В.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ   

01 серпня 2025 року                                                                                                    м. Черкаси   

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., за участю правопорушника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Городощенського райсуду Черкаської обл. від 16.01.2025 р., якою ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , грома-
                                                дянина України, пенсіонера, ліквідатора
аварії на ЧАЕС, є особою з інвалідністю III 
групи, одружений, проживає 
АДРЕСА_1 ,
притягнуто до адмінвідповідальності за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, із застосуванням ст. 36 КУпАП на нього накладено стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір в розмірі 605,6 грн., - 

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду першої інстанції, 1.12.2024 р. о 16:40 год. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ-21061, р/номер НОМЕР_1 , на трасі Київ – Знам`янка на 163 км+300 м не дотримався безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку (мокре асфальтобетонне покриття), на заокругленні дороги, не впорався з керуванням, виїхав на ліве по ходу руху узбіччя та допустив з`їзд у кювет, чим порушив вимоги п. 12.1 ПДР та вчинив адмінправопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП .
Він же, 1.12.2024 р. о 16:40 год. керував автомобілем ВАЗ-21061, р/номер НОМЕР_1 , на трасі Київ – Знам`янка на 163 км+300 м у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатору Drager Alcotest 6810, результат огляду 1,34 ‰, чим порушив вимоги п. 2.9 а) ПДР України та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду в частині притягнення його до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у зв`язку з відсутністю складу адмінправопорушення у його діях. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що до матеріалів справи не долучено доказів на підтвердження того, що він керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. В матеріалах відсутні докази порушення водієм ПДР України, свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що саме він керував автомобілем. 

Заслухавши доповідь судді, пояснення правопорушника ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи про адмінправопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. 
Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 
4) змінити постанову.
Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адмінправопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до ст. ст. 254-256 КУпАП.
Згідно вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адмінправопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
При цьому суд повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адмінправопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та ступеню підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.
Суд, який розглядав справу, ці вимоги закону виконав в повному обсязі.
Суд першої інстанції правильно встановив, що 1.12.2024 р. о 16:40 год. ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-21061, р/номер НОМЕР_1 , на автодорозі Київ – Знам`янка на 163 км+300 м у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, за згодою водія, проводився на місці зупинки із застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатору Drager Alcotest 6810, результат огляду позитивний та склав 1,34 ‰, чим порушив вимоги п. 2.9 а) ПДР України та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Також, постановою суду ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, але в цій частині постанова суду не оскаржується.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адмінправопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адмінвідповідальність.
Відповідно до вимог п. 2.9 а) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, адмінвідповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушень підтверджується даними протоколів про адмінправопорушення якими зафіксовані обставини вчинення правопорушень серії ЕПР1 № 186412 від 1.12.2024 р. та серії ЕПР1 № 186430 від 1.12.2024 р.; схемою пригоди від 1.12.2024, якою зафіксовано положення автомобіля на місцевості, пошкодження заднього лівого крила автомобіля; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 1.12.2024 р.; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; результатом тесту № 48 на стан сп`яніння, який склав 1,34 ‰, долученими до матеріалів справи. 
На переконання апеляційного суду, вказані процесуальні та інші документи складені у відповідності до діючих нормативно-правових актів, які регулюють відповідні правові відносини та які є предметом судового розгляду, а тому доводи апеляційної скарги про отримання доказів незаконним шляхом, припущеннях, порушеннях поліцейським Інструкції при складанні матеріалів є необґрунтованими.
На відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, який був досліджений судом апеляційної інстанції, зафіксовано спілкування працівників поліції та ОСОБА_1 , який знаходиться на узбіччі дороги, автомобіль перебуває у кюветі. ОСОБА_1 пояснює працівникам поліції, що він вживав алкоголь, а саме випив пляшку горілки, після чого їхав у с. Валява до своєї куми, просив поліцію не складати щодо нього протокол про адмінправопорушення. При цьому ОСОБА_1 чітко вказує, що автомобілем керував він особисто, а не будь-яка інша особа. На пропозицію працівника поліції ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння з допомогою Drager Alcotest, результат огляду склав 1,34 ‰Після перегляду відеозапису подій, апеляційний суд не вбачає в діях працівників поліції будь-яких дій, які можуть бути кваліфіковані як протиправні або вчинені з порушенням будь- яких інструкцій. 
Апеляційний суд погоджується висновками суду першої інстанції, вважає їх правильним і не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про відсутність доказів керування транспортним засобом.
Стосовно доводів апеляції про те, що автомобілем керував свідок ОСОБА_2 , то суд апеляційної інстанції звертає увагу на той факт, що суд першої інстанції критично поставився до змісту пояснень цього свідка та зазначив про недостовірність показів свідка ОСОБА_2 , оскільки його покази суперечать поясненням ОСОБА_1 , наданим працівникам поліції безпосередньо на місці події, що зафіксовано на відеозаписі, зокрема що ОСОБА_1 вживав алкогольні напої, після чого особисто керував транспортним засобом і їхав до куми у с. Валява та його покази суперечать поясненням ОСОБА_1 наданим у судовому засіданні, зокрема ОСОБА_1 повідомив, що ОСОБА_2 поїхав з місця ДТП щоб узяти власний автомобіль і другого водія ОСОБА_3 той же час свідок ОСОБА_2 нічого за іншого водія не повідомив, а почав плутатися в своїх поясненнях, тому суд виділив матеріали зі справи за фактом надання завідомо неправдивих свідчень свідком ОСОБА_2 та направив їх для внесення відомостей до ЄРДР до ВП №1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській обл. 
Обов`язки дієздатного громадянина, як суб`єкта правовідносин – це юридично закріплена в нормативно-правових актах міра належної та необхідної суспільно-правової поведінки, яка полягає в необхідності здійснення дій активного або пасивного характеру. Ніякі обставини чи причини не звільняють громадянина від виконання цих обов`язків, порушення відповідних заборон має наслідком відповідну юридичну відповідальність. 
Таким чином, апеляційний суд не вбачає в діях працівників поліції порушень вимог нормативно-правових актів, а навпаки вони склали відповідні процесуальні документи для притягнення винної особи до юридичної відповідальності.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ст. 124 та за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу та керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 12.1 та п. 2.9 а) ПДР України.
Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії».
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції виніс незаконну постанову щодо нього у зв`язку з порушеннями норм матеріального права є необґрунтованими та спростовуються дослідженими та наведеними в постанові суду першої інстанції доказами.
Аргументи апеляційної скарги мають ознаки надмірного формалізму, не спростовують встановлені судом першої інстанції у справі фактичні обставини, зводяться до власного тлумачення положень закону, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, а отже й не є підставами для скасування вірного по суті судового рішення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду з приводу того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена сукупністю доказів, вони є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими матеріалами провадження. 
ОСОБА_1 мав усвідомлювати та передбачати наслідки його дій під час керування транспортним засобом, можливість втратити право керування транспортним засобом в разі істотного порушення вимог ПДР України. 
Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги по суті немає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.
Будь-яких доказів, які б могли переконати суд у відсутності події та складу адмінправопорушення, в матеріалах справи про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності відсутні та апелянтом суду апеляційної інстанції не надані. Інші доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, сприймаються судом як спроба уникнути відповідальності, оскільки безспірних та переконливих доказів, які б могли об`єктивно спростувати його винність у вчиненні вказаного правопорушення, суду не надано.
Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги по суті немає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.
При накладенні стягнення, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. ст. ст. 33-35, 36 КУпАП, вірно врахував всі обставини справи, врахував порушення ПДР України, які скоєні ОСОБА_1 , ступінь його вини, майновий стан та призначив останньому стягнення в межах санкції статті, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа зазначених, тому підстав для зміни чи скасування постанови суду немає.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, як і підстав для закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП в даному випадку апеляційним переглядом не встановлено, тож, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Городищенського райсуду Черкаської обл. від 16.01.2025 р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                         Белах А.В.