ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

30 липня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/4532/25
Головуючий у першій інстанції – Рахманкулова І. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1154/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді Мамонової О.Є.,
суддів – Висоцької Н.В.,  Онищенко О.І.,
із секретарем: Герасименко Ю.О.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 01 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про відшкодування моральної шкоди,-

                                       У С Т А Н О В И В :

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі по тексту – ГУ ПФУ в Чернігівській області), в якому просив стягнути з останнього на його користь 100 000 грн у відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.12.2022 у справі №620/7784/22 його адміністративний позов до ГУ ПФУ в Чернігівській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо непроведення з 21.09.2022 перерахунку пенсії ОСОБА_1 як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області обчислити пенсію по інвалідності ОСОБА_1 як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, починаючи з 21.09.2022.
Указував, що оскільки ГУ ПФУ в Чернігівській області не повідомило суд, що ним вже було перераховано позивачу пенсію, то при виконанні зазначеного судового рішення, відповідач повторно провів йому перерахунок пенсії, внаслідок чого його пенсія зменшилась, оскільки зменшився коефіцієнт з 2,9 до 2,5 щодо обчислення пенсії.
Наголошував на тому, що оскільки протиправна бездіяльність ГУ ПФУ в Чернігівській області при обрахуванні його пенсії призвела до її зменшення, то він має право на відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.05.2025 позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Чернігівській області про відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5 000 грн у відшкодування моральної шкоди.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Чернігівській області просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким  відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та ненадання повної оцінки обставинам, що мають істотне значення для вирішення справи. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що під час розгляду неодноразових заяв позивача, поданих в межах провадження у справі №620/7784/22, суд дійшов висновку, що позивачу було достеменно відомо про зменшення розміру його пенсії внаслідок проведення перерахунку. 
Відповідач наголошує на тому, що твердження ОСОБА_1 про нанесення йому моральної шкоди внаслідок нібито протиправності дій ГУ ПФУ в Чернігівській області є завідомо безпідставними.
Зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких можна було б дійти висновку про наявність моральної шкоди, протиправність діяння ГУ ПФУ в Чернігівській області, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням ГУ ПФУ в Чернігівській області в її заподіянні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Зазначає, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
Наголошує, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.12.2022, яке набрало законної сили, встановлену протиправну бездіяльність ГУ ПФУ в Чернігівській області

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та доводи відзиву на неї, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із доведеності факту  заподіяння ГУ ПФУ  в Чернігівській області позивачу моральної шкоди, яка полягає у порушенні звичного способу життя та необхідності докладання додаткових зусиль для його організації, протиправність бездіяльності відповідача встановлена рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 в справі №620/7784/22, яке набрало законної сили.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд врахував  характер  страждань, які зазнав позивач,  їх тривалість,  а також  вимушеність  змін в життєвих стосунках, та керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності вважав,  що компенсація в сумі 5000 грн буде належною сатисфакцією понесених душевних страждань.
Однак з такими висновками районного суду не погоджується апеляційний суд з огляду на наступне.

Судом у справі встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію по інвалідності, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС, що підтверджується копією посвідчення учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у 1987 році серії НОМЕР_1 (а.с. 9).
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 у справі №620/7784/22, яке набрало законної сили 03.03.2023, позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Чернігівській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо непроведення з 21.09.2022 перерахунку пенсії ОСОБА_1 , як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до  ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області обчислити пенсію по інвалідності ОСОБА_1 , як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у відповідності до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, починаючи з 21.09.2022 (а.с. 4-8).
16.05.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд вказаного судового рішення за нововиявленими обставинами, в якій останній просив скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 у справі №620/7784/22 та закрити провадження у справі.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.10.2024 заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі №620/7784/22 залишено без задоволення, судове рішення у справі від 07.12.2022 у справі №620/7784/22 в силі.
Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.01.2025, яка набрала законної сили 30.01.2025, у справі №620/7784/22 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення, а ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.10.2024 – без змін.
У вищезгаданій постанові суду встановлено, що після ухвалення Чернігівським окружним адміністративним судом 07.12.2022 рішення у справі №620/7784/22, позивач звернувся до суду з заявою про визнання протиправними дій, вчинених відповідачем на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 у справі №620/7784/22. В обґрунтування заяви зазначив, що рішення суду боржником не виконано, оскільки після виконання рішення суду від 07.12.2022 у справі №620/7784/22, розмір його пенсії зменшився, у зв`язку з чим виникла переплата у розмірі 16735,43 грн.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.11.2023 суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області надати суду звіт про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 у справі №620/7784/22, у місячний строк з дня набрання чинності цією ухвалою, в якому надати роз`яснення, з детальним розрахунком обчислення пенсії позивачу на виконання рішення суду, з посиланням на вихідні дані, які бралися відповідачем при обчисленні пенсії, та посиланням на відповідні джерела та норми права, що на думку Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області регулюють спірні правовідносини.
12.01.2024 на адресу суду надіслано звіт про виконання рішення суду від 07.12.2022 у справі №620/7784/22. В свою чергу, позивачем подані заперечення на звіт, в яких він зазначає, що для перерахунку пенсії, на виконання судового рішення з 21.09.2022, відповідач взяв середню зарплату за 2014-2016 роки – 6186,32 грн, що на його глибоке переконання є невірним та маніпулятивним. На його думку відповідач на виконання судового рішення про перерахунок пенсії, зобов`язаний був взяти показник середньої зарплати на 01.01.2022, що складала 10 846,37 грн. Таким чином основний розмір пенсії з 21.09.2022 мав складати: 10 846,37 х 2,4074 х 60%=15 666,93 грн, де 10 846,37 - (показник середньої зарплати за 2019-2021 рр.), 2,4074 – середній коефіцієнт заробітної плати.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.05.2024 суд призначив до розгляду заяву про накладення штрафу у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
ОСОБА_1 вказує, що під час слухання справи 13.05.2024, представник відповідача повідомив, що відповідачем, до прийняття рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 у справі №630/7784/22, на виконання рішення Конституційного Суду України №1 -р(ІІ) 2019 від 25.04.2019 та п.9 Порядку №1210, вже було перераховано пенсію. На момент ухвалення судового рішення основний розмір пенсії складав 10 768,87 грн. До 21.09.2022 середньомісячний коефіцієнт заробітної плати складав 2,90126.
На виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 у справі №630/7784/22 відповідачем повторно зроблено перерахунок пенсії на підставі п.9 Порядку №1210. Після перерахунку основний розмір пенсії склав 9 284,09 грн, середньомісячний коефіцієнт заробітної плати 2,50124 для обрахунку пенсії за рішенням суду.
В ході розгляду питання про накладення штрафу, судом було констатовано, що існує різний порядок обчислення середньомісячного коефіцієнту заробітної плати (доходу), який враховується під час обчислення пенсії, зокрема, для пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, для осіб з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, для осіб з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС стосовно яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, які виявили бажання обчислювати пенсію із заробітної плати (доходу), визначеної (визначеного) з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.
Судом також було встановлено, що розмір пенсії позивача (П) має складати: Зс*(Зп(мін)х5/Зс1)*Кв/100%, де ЗС = середня зарплатня за 2014-2016 – 3 764,40 грн, збільшена у 2019 році на 17%, у 2020 - на 11%, у 2021 – на 11%, у 2022 на 14% та становить 6 186,32 грн, помножена на п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати у 2022 році (6 500,00) розділена на 12 993,56 грн (середня заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в Україні в цілому, з якої (якого) сплачено страхові внески за рік, що передує відповідному року) що становить 2,50124 (середньомісячний коефіцієнт заробітної плати) та помножена на 60%. Таким чином, розмір перерахованої пенсії позивача з 21.09.2022, обчисленої виходячи з п`ятикратного розміру, право на проведення якої було предметом розгляду даної справи, становить 9284,09 грн, що відповідає інформації, наведеній у звіті.
В обґрунтування заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, позивач посилавться на те, що як би йому було б відомо про ту обставину, що відповідач вже провів перерахунок пенсії на момент звернення до суду, то він не звертався б до суду з таким позовом, принаймні якби під час розгляду справи відповідач про це повідомив, то він в межах своїх прав визначених ст.47 КАС України, відмовився б від позову. Як видно з матеріалів справи, відповідач не повідомив суд про дану обставину. Суд не досліджував дану обставину та не надавав їй правову оцінку, позивач впевнений, що як би ця обставина була відома суду під час розгляду справи, то суд ухвалив би інше рішення, яке б не погіршило його становище, яке існувало до ухвалення судового рішення з подальшим його виконанням.
Разом із тим, колегія суддів звертає увагу, що у відповідь на заяву позивача від 22.09.2022 №7468/В-2500-22, відповідач листом №8719-7468/В-02/8-2500/22 від 21.10.2022 надав позивачу копії рішень про перерахунок пенсії за період з 2018 по 2022 роки (т.1. а.с.6-17), тобто позивач мав бути обізнаний про проведений перерахунок пенсії та про її розмір.
Крім того, у відповідь на заяву позивача від 27.03.2023 №5481/В-2500-23, відповідач листом №6237-5481/В-02/8-2500/23 від 20.04.2023 повідомив позивача, що при виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 у справі №630/7784/22, коефіцієнт заробітної плати, з якого обчислюється пенсія в 2022 році повинен складати 2,50124 в результаті чого розмір пенсії позивача зменшиться. Запропоновано звернутися до відділу обслуговування громадян №2 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління із заявою про відмову від виконання рішення суду (т.1 а.с.76).
Таким чином, позивачу було достеменно відомо про зменшення розміру його пенсії внаслідок проведення такого перерахунку.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У статті  56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.
За приписами ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету.  Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження.
За статтею 18 ЦПК України, судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Право на справедливий суд, гарантоване особам у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. Право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («ІммобільяреСаффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, § 40). У пілотному рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява 40450/04, п. 46) Європейський суд з прав людини зазначив: «...що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі «Метаксас проти Греції» (Metaxas v. Greece), N 8415/02, п.19, від 27 травня 2004 року; та у справі «Лізанец проти України» (Lizanets v. Ukraine), N 6725/03, п. 43, від 31 травня 2007 року). У п. 54 звернув увагу, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v .Ukraine), N1811/06, від 19 лютого 2009 року).
Згідно з приписами  ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  передбачається, що кожен,  чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Практика Європейського суду з прав людини визнає не отримані за рішенням суду кошти саме порушенням Протоколу 1 («Бурдов проти Росії», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Агрокомплекс проти України»).
Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів №13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх «ex-officio!». Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.
Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди,якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.
Згідно із ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Норми ст. 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності держави за дії бездіяльності органів державної влади наявність вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про відшкодування шкоди.
Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. А суд має самостійно встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який є підставою для стягнення шкоди, оцінивши надані сторонами докази.
Вказана позиція узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).
Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 3 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній   особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через   неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.    
Верховний Суд у своїх постановах від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17 та від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17 зазначив, що моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження – емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. З огляду на це психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не призвели до тяжких наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння моральної шкоди.

Обґрунтовуючи наявність підстав для задоволення позову, ОСОБА_1 посилався на те, що протиправна бездіяльність відповідача при обрахуванні його пенсії призвела до її зменшення, а тому він має право на відшкодування моральної шкоди. При цьому зазначав, що бездіяльність ГУ ПФУ в Чернігівській області виразилась в тому, що останнє при розгляді справи №620/7784/22 не повідомило суд, що ним вже було перераховано пенсію ОСОБА_1 . 
Проте, такі твердження ОСОБА_1 спростовуються постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2025, в якій констатовано, що у відповідь на заяву позивача від 22.09.2022 №7468/В-2500-22, відповідач листом №8719-7468/В-02/8-2500/22 від 21.10.2022 надав позивачу копії рішень про перерахунок пенсії за період з 2018 по 2022 роки, тобто позивач мав бути обізнаний про проведений перерахунок пенсії та про її розмір; позивачу було достеменно відомо про зменшення розміру його пенсії внаслідок проведення такого перерахунку.

Моральна шкода відшкодовується, якщо вона була заподіяна фізичній або юридичній особі внаслідок неправомірних рішень, дій чи бездіяльності. Неправомірність означає, що дії державного органу суперечать закону, порушують права та інтереси іншої особи. 
При зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 посилався на наявність неправомірних дій ГУ ПФУ в Чернігівській області при обрахуванні його пенсії, що призвело до її зменшення. 
Однак такі твердження позивача є хибними. Так, ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.12.2022 в справі №620/7784/22.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Таким чином, ГУ ПФУ в Чернігівській області було зобов`язане здійснити перерахунок пенсії позивача на виконання вищезазначеного судового рішення, що виключає з боку відповідача наявність неправомірних дій.
Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що звертаючись до суду з вимогою про стягнення моральної шкоди, завданої неправомірними діями органу державної влади (посадової особи), позивач зобов`язаний довести наявність шкоди, спричиненої стражданнями чи приниженнями, та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) він зазнав, та яке саме їх матеріальне вираження.
Недоведеність неправомірних дій відповідача виключає підстави для відшкодування моральної шкоди.
В даному випадку, посилання позивача на неправомірність дій або неправомірну бездіяльність відповідача не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи. Судом встановлено, що ГУ ПФУ в Чернігівській області на виконання рішення суду правомірно здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 , а тому підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. 
З огляду на те, що ГУ ПФУ в Чернігівській області на виконання рішення суду здійснено перерахунок пенсії позивача, а також враховуючи те, що ОСОБА_1 було достеменно відомо про зменшення розміру його пенсії внаслідок проведення такого перерахунку, колегія суддів уважає, що районний суд дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 5 000 грн у відшкодування моральної шкоди. 
Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ГУ ПФУ в Чернігівській області підлягає задоволенню, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.05.2025 – скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. 367, 374, п. 3 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 

                                         У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області – задовольнити.
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 травня 2025 року – скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про відшкодування моральної шкоди – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 01 серпня 2025 року.

Головуюча                                                                       О.Є. Мамонова

Судді:                                                                              Н.В. Висоцька
                                              
                                                                                        О.І. Онищенко