УХВАЛА

06 серпня 2025 року 
м. Київ
справа №380/13401/24
адміністративне провадження № К/990/23830/25  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Кашпур О.В.,
суддів - Соколова В.М., Уханенка С.А.,
перевірив касаційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 липня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 травня 2025 року у справі №380/13401/24 за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни про визнання протиправною та скасування постанови,
У С Т А Н О В И В :
Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулось до суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни, в якому просило:
- визнати недійсною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Н.М. про стягнення з боржника основної винагороди ВП №75268073 від 11 червня 2024 року у розмірі 24224,00 грн; 
- зобов`язати Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірову Н.М. повернути надмірно сплачені кошти. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 липня 2024 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 травня 2025 року, позов задоволено повністю. 
Визнано протиправною та скасовано постанову Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни про стягнення з боржника основної винагороди від 11 червня 2024 року ВП №75268073 в частині стягнення з боржника Акціонерного товариства «Ідея Банк» основної винагороди приватного виконавця у розмірі 22510 (двадцять дві тисячі п`ятсот десять) грн 28 коп. в решті суми 1713,72 грн залишено без змін.
Зобов`язано Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірову Наталію Михайлівну повернути Акціонерному товариству «Ідея Банк» надмірно сплачену ним основну винагороду приватного виконавця у розмірі 22510 (двадцять дві тисячі п`ятсот десять) грн          28 коп.
Визнано протиправною та скасовано пункт 3 постанови приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни від 11 червня 2024 року ВП №75268073 про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у розмірі у розмірі 22510 (двадцять дві тисячі п`ятсот десять) грн 28 коп., в решті суми 1713,72 грн залишено без змін.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» 2119 (дві тисячі сто дев`ятнадцять гривень, 00 копійок) грн 60 коп. сплаченого судового збору.
03 червня 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 липня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 травня 2025 року у справі №380/13401/24. Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Відповідно до протоколу передачі раніше визначеному складу суду від 03 червня 2025 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Мартинюк Н.М., судді: Мельник-Томенко Ж.М., Жук А.В.
Ухвалою Верховного Суду від 19 червня 2025 року касаційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 липня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 травня 2025 року у справі №380/13401/24 залишено без руху та надано скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення її недоліків. Зокрема, скаржнику необхідно було надіслати уточнену касаційну скаргу із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України; докази надсилання копії касаційної скарги у новій редакції іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 44 КАС України.
30 червня 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» від скаржника на виконання ухвали Верховного Суду від 19 червня 2025 року надійшла уточнена касаційна скарга із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень та докази надсилання копії касаційної скарги у новій редакції іншим учасникам справи.
Отже, скаржником усунуто недоліки касаційної скарги, які зазначені в ухвалі Верховного Суду від 19 червня 2025 року.
На підставі службової записки секретаря судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Мельник-Томенко Ж.М. від 25 липня 2025 року №557/0/64-25 про проведення повторного автоматизованого розподілу судових справ у зв`язку з перебуванням судді Мартинюк Н.М. у відпустці по вагітності та пологах призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 липня 2025 року визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач)        Кашпур О.В. судді: Желєзний І.В., Уханенко С.А.
У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Желєзного І.В., з метою дотримання строків розгляду справи, на підставі розпорядження Заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року №842/0/78-25, здійснено повторний автоматизований розподіл справи №380/13401/24 між суддями за допомогою автоматизованої системи документообігу суду та визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Кашпур О.В., судді: Соколов В.М., Уханенко С.А.
Перевіряючи матеріали касаційної скарги, Судом встановлено, що спір у цій справі виник з приводу оскарження рішень приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди та про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з боржника основної винагороди.
Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
У свою чергу, стаття 287 регулює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.
За такого правового врегулювання та обставин справи оскарження ухвалених у цій адміністративній справі судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд відповідної касаційної скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики. 
Законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.
Оскаржуючи судові рішення, прийняті за правилами статті 287 КАС України, скаржник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
У даному випадку слід зазначити, що питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права, які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.
У касаційній скарзі скаржником не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин. У поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи.
Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення.
Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень частини п`ятої статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.
Вживання законодавцем слова «фундаментальне» несе змістовне навантаження особливо складного і важливого питання у правозастосуванні. Доводів щодо такої особливої складності чи важливості питання, якого стосується спір у цій справі, скаржником не наведено. 
Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі має поставити на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.
Проаналізувавши ухвалені у цій справі судові рішення, а також доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що за таких установлених судами обставин справи, рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги не матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики в такій категорії адміністративних справ, а тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
З огляду на зазначене та враховуючи приписи частини третьої статті 333 КАС України, у відкритті провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 248, 333 КАС України, Суд
У Х В А Л И В :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 липня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 травня 2025 року у справі №380/13401/24 за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни про визнання протиправною та скасування постанови.
Копію ухвали направити скаржнику за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                О.В. Кашпур

Судді:                                                                                                    В.М. Соколов 

                                                                                                    С.А. Уханенко