П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/1438/24-а 
  Головуючий суддя 1-ої інстанції - Анісімов О.В.   
  Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.   
17 липня 2025 року                                                                                           м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Сапальової Т.В.  Капустинського М.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 
В С Т А Н О В И В :
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №238207-2410-2406-UA73060370000059595 Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 30.06.2023.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що нараховуючи земельний податок по земельній ділянці площею 0,1358 га кадастровий номер 7322555400:02:002:0025 в АДРЕСА_1 . Категорія земель – для комерційного використання на суму 7643,59 грн ППР №238207- 2410-2406-UA73060370000059595 від 30.06.2023, відповідач не врахував, що позивач ніколи її в оренду не здавав,  тому відповідно до підпункту 4) пункту 297.1 статті 297 ПК України, вказаний податок на дану земельну ділянку не нараховується.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року позовні вимоги задоволено повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , із 27.03.2019 зареєстрований як фізична особа підприємець (дата запису 27.03.2019, номер запису 20320000000007918). Основним видом діяльності підприємця за КВЕД: 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах. Також видами діяльності позивача за КВЕД є: 43.39 Інші роботи із завершення будівництва; 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 43.22 Монтаж водопровідних мереж, системи опалення та кондиціонування; 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи; 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель; 56.30 Обслуговування напоями; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг з мобільного харчування; 25.61 Оброблення металів та нанесення покриття на метали.
Позивач є платником єдиного податку 2 групи, що підтверджується Витягом з реєстру платників єдиного податку від 29.03.2019 р. №1924063400168.
Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №619717 від 03.10.2005 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1358 га., кадастровий номер 7322555400:02:002:0025 із цільовим призначенням: комерційне використання (роздрібна торгівля та комерційні послуги), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
За позивачем на праві на праві приватної власності зареєстровано об`єкт нерухового майна – магазин, загальною площею 365,1 кв.м., що підтверджується витягом з Державного реєстрі реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.02.2013 №835185, який розміщений на зазначеній земельній ділянці.
Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області сформовано податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №238207-2410-2406-U А73060370000059595 від 30.06.2023, яким позивачу нараховано податкове зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб (код платежу 18010700) за 2023 рік в розмірі 7643,59 грн. щодо земельної ділянки з кадастровим номером 7322555400:02:002:0025, площею 0,1358 га., за адресою: АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись податковим повідомленням-рішенням форми «Ф» №238207-2410-2406-U А73060370000059595 від 30.06.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо його скасування. У відповідь на подану заяву Головне управління ДПС у Чернівецькій області листом від 24.01.2024 № 1024/6/24-13-24-02 зазначило, що на момент формування ППР за 2023, згідно ІС «Податковий блок» за ФОП ОСОБА_1 використовувався наступний КВЕД, а саме: - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Виходячи з вище викладеного у листі наголошено, за результатами розгляду заяви, податкове повідомлення-рішення від 30.06.2023 є правомірним та підлягає сплаті відповідно до чинного законодавства.
Не погоджуючись податковим повідомленням-рішенням форми «Ф» №238207-2410-2406-U А73060370000059595 від 30.06.2023 позивач оскаржив його до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи, а тому і підлягають до задоволення.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані ПК України (далі в редакції, чинній на час винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень).
Статтею 16 ПК України визначені обов`язки платника податку, серед яких сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4 пункту 16.1).
Пункт 31.1 статті 31 ПК України визначає, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Згідно підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків – сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
При цьому, підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податкове зобов`язання – сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
У відповідності до підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі – податок для цілей розділу XII цього Кодексу).
Об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності (стаття 270 ПК України).
Згідно пункту 286.5 статті 286 ПК України нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 287.5 статті 287 ПК України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
У свою чергу, суд звертає увагу на те, що підпунктом 4) пункту 297.1 статті 297 ПК України визначено, що платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів, зокрема, податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм), позичку, на іншому праві користування) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.
Тобто, підпунктом 4) пункту 297.1 статті 297 ПК України передбачено, що у разі використання земельних ділянок для провадження господарської діяльності такі платники єдиного податку першої – третьої груп звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності із земельного податку за такі земельні ділянки.
Правовий аналіз цієї норми зумовлює висновок, що її застосування передбачає наявність трьох умов:
- перша – особа має бути платником єдиного податку першої – третьої груп;
- друга – наявність у власності земельної ділянки;
- третя – використання такої земельної ділянки для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм), позичку, на іншому праві користування).
У цій справі судом встановлено, що у випадку спірних правовідносин у позивача наявні усі три вищевказані умови для звільнення від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності із земельного податку за земельну ділянку з кадастровим номером 7322555400:02:002:0025, площею 0,1358 га., за адресою: АДРЕСА_1 .
Як наголошує представник позивача, що враховується судом, такий вид економічної діяльності, як надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, позивач у своїй господарській діяльності не використовував, про що свідчить відсутністю первинних документів, укладених договорів, тощо. Тому, при поданні річної податкової звітності за 2023 рік позивач зазначив код та назву виду економічної діяльності відповідно до Класифікатора видів економічної діяльності лише того виду підприємницької діяльності, який фактично здійснювався у звітному періоді позивачем.
У свою чергу, суд критично оцінює доводи відповідача про те, що на момент формування ППР за 2023 р., згідно ІС «Податковий блок» за ФОП ОСОБА_1 використовувався наступний КВЕД, а саме: - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Відтак, податкове повідомлення-рішення від 30.06.2023 р. є правомірним та підлягає сплаті відповідно до чинного законодавства.
Суд констатує, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, у спірних правовідносинах, не надано жодних доказів того, що у період, за який здійснено нарахування податкового зобов`язання, позивач здійснював саме вид господарської діяльності - надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм), позичку, на іншому праві користування.
З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач наділений правом не сплачувати податок на майно в частині земельного податку за земельну ділянку з кадастровим номером 7322555400:02:002:0025, площею 0,1358 га., за адресою: АДРЕСА_1 , за період, який зазначений у оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні, а відтак, суд вважає податкове повідомлення-рішення протиправним, а тому таке підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується із тим, що слід стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернівецькій області судові витрати у вигляді сплаченого згідно квитанції №7811-1599-7813-2412 від 25.03.2024 року судового збору у розмірі 1211,20 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5250,00 грн., оскільки такі витрати підтверджені матеріалами справи та є справедливими.
Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.
За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального  права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги  висновків суду не спростовують,  то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сапальова Т.В.    Капустинський М.М.