Номер провадження: 22-ц/813/4309/25 
Справа № 947/18022/24
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.07.2025 року                                                                  м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),
судді Коновалової В.А., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
представник позивача- ОСОБА_2 
відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ей Бі Сі Констракшен»,
ОСОБА_3 
представник відповідачів – ОСОБА_4 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 30 січня 2025 року, постановлену у складі судді Куриленко О.М., у приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Бі Сі Констракшен», ОСОБА_3 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заробітної плати та моральної шкоди,-
в с т а н о в и в:
Короткий зміст заяви та обставини справи
15 січня 2025 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено рішення у цивільній справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Бі Сі Констракшен», ОСОБА_3 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заробітної плати та моральної шкоди. Зазначеним рішенням суду у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.
20.01.2025 року до канцелярії суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява, в якій вона просила ухвалити по справі додаткове рішення, яким стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, а саме, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 гривень та витрати, пов`язані з поданням позовної заяви в сумі 4000 гривень, а всього 19 000 гривень. 
В обґрунтування своєї заяви зазначала, що у провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходилася справа №947/18022/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Бі Сі Констракшен», ОСОБА_3 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заробітної плати та моральної шкоди. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15.01.2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Бі Сі Констракшен», ОСОБА_3 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заробітної плати та моральної шкоди відмовлено.
До початку судового розгляду справи (у позовній заяві та у Відповіді на відзив) позивачем заявлялось про відшкодування з відповідачів на її користь судових витрат понесених під час підготовки позовної заяви та витрат на правову (правничу)допомогу. У позовній заяві було надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач понесла та очікувала понести у зв`язку із розглядом справи. Зазначала, що за підготовку та складення позовної заяви, роздруківки додатків та їх копій витрачено власних коштів1500,00 гривень, за отримання допомоги при складанні позовної заяви та юридичної консультації витрачено 2500,00грн.,а всього при поданні позову понесено 4000,00грн. Крім того, 15.07.2024, позивачем з адвокатом Бланковською Галиною Олександрівною укладено Договір №11 на надання професійної правничої допомоги. За п. 4.1. Договору №11 про надання професійної правничої допомоги від 15.07.2024, укладеному між адвокатом Бланковською Г.О. та ОСОБА_1 , сума гонорару за надання професійної правничої допомоги складає 15 000 грн.
У зв`язку з цим заявник просить стягнути з відповідачів понесені судові витрати.
Короткий зміст оскаржуваної ухвали
Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 30 січня 2025 року в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Бі Сі Констракшен», ОСОБА_3 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заробітної плати та моральної шкоди - відмовлено.
В обґрунтування оскаржуваної ухвали суд першої інстанції зазначав, що у даній справі суд відмовив у задоволенні позову, тому понесені позивачем судові витрати покладаються на самого позивача і не підлягають стягненню з відповідачів.
Відтак суд здійснив розподіл судових витрат шляхом їх покладення на позивача у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, а тому відсутні будь-які правові підстави для задоволення заяви позивача.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду представник позивача звернулась з апеляційною скаргою відповідно до якої просила скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти додаткове рішення, яким задовольнити заяву про стягнення витрат на правову допомогу в повному обсязі.
Щодо явки сторін.
Сторони належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду. В судове засідання зявились та надали суду пояснення. Відповідач ОСОБА_3 просив суд розглянути справу без його участі, що не перешкоджає апеляційному перегляду.
Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 04 червня 2024 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила встановити факт перебування позивача у трудових відносинах із Товариством з обмеженою відповідальністю «Ей Бі Сі Констракшен» (Україна,68001,Одеська обл., місто Чорноморськ, проспект Миру,будинок5-Р, Код ЄДРПОУ: 41543846) з 17 січня 2024 року по 08 березня 2024 року. Стягнути на користь позивача з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Бі Сі Констракшен» заробітну плату за період з 01.02.2024 року по 08.03.2024 року загальній сумі 19285,80 грн. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Ей Бі Сі Констракшен» нарахувати та сплатити, відповідно до законодавства, податок на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за позивача за період роботи з 17січня 2024 року по 08 березня 2024 рік. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Бі Сі Констракшен» та ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 76000 грн. Стягнути судові витрати на користь позивача в розмірі 4000 гривень.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15.01.2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Бі Сі Констракшен», ОСОБА_3 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заробітної плати та моральної шкоди відмовлено.
У позовній заяві було надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач понесла та очікувала понести у зв`язку із розглядом справи. За підготовку та складення позовної заяви, роздруківки додатків та їх копій витрачено власних коштів1500,00 гривень, за отримання допомоги при складанні позовної заяви та юридичної консультації витрачено 2500,00грн.,а всього при поданні позову понесено 4000,00грн.
15.07.2024 року  ОСОБА_1 уклала Договір №11 про надання професійної правничої допомоги з адвокатом Бланковською Галиною Олександрівною. Згідно п. 4.1. Договору №11 про надання професійної правничої допомоги від 15.07.2024 року сума гонорару за надання професійної правничої допомоги складає 15 000 грн. Позивачем надано розрахунок суми гонорару за надання правничої допомоги ОСОБА_1 від 17.01.2025 року, рахунок на оплату послуг адвоката Бланковської Галини Олександрівни від 17.01.2025 року, Акт приймання-передачі наданих адвокатом послуг за Договором №11 про надання професійної правничої допомоги від 17.01.2025 року, квитанції про оплату послуг адвоката на суму 15000 гривень.
Статтею 270 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. "Про судове рішення у цивільній справі", додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК ; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.
Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах.
При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав - суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.
Суд наголошує, що рішення суду, як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (стаття 263 ЦПК України). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.
Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).
Рішення суду повинно бути повним, тобто повинно вирішувати усі позовні вимоги та усі питання, пов`язані із розглядом спору. Способом усунення неповноти рішення суду є ухвалення додаткового рішення.
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Низка рішень ЄСПЛ містить та розвиває такий підхід до обґрунтованості судових рішень, зокрема, у справі "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі "Hirvisaari v. Finland", заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, "Богатова проти України", "Нечипорук і Йонкало проти України" та ін.).
Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до положень ч.4 ст.62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
За змістом ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у зв`язку відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати покладаються на самого позивача і не підлягають стягненню з відповідачів. Відтак суд здійснив розподіл судових витрат шляхом їх покладення на позивача у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, а тому відсутні будь-які правові підстави для задоволення заяви позивача.
За встановлених обставин суд приходить до висновку, що відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.
Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного питання та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.
Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною позивача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 30 січня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.
Повне судове рішення складено 29 липня 2025 року.

Головуючий суддя                                                        В.В. Кострицький

Судді                                                                        В.А. Коновалова

       Ю.П. Лозко