10.07.25
22-ц/812/1057/25
Провадження № 22-ц/812/1057/25         

П О С Т А Н О В А 
іменем України

07 липня 2025 року                                                м. Миколаїв
справа № 487/1094/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Тищук Н.О.,
суддів: Кушнірової Т.Б., Шаманської Н.О., 
розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу
Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК»
на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 06 березня 2025 року суддею Нікітіним Д.Г. в приміщенні цього ж суду, (дата складання повного рішення не зазначена), у цивільній справі за позовом 
Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» до
ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості, 

у с т а н о в и в:
1.Описова частина
Короткий зміст вимог позовної заяви
У лютому 2024 року АТ «Універсал Банк» звернулося до ОСОБА_1 з указаним вище позовом.
Позивач зазначав, що 31.01.2022 року між АТ «Універсал Банк» та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання останнім анкети-заяви до договору про надання банківських послуг. За умовами договору АТ «Універсал Банк» надав відповідачу кредит у вигляді кредитного ліміту на поточний рахунок у розмірі 10 000 грн, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 . Своїм цифровим власноручним підписом в анкеті-заяві ОСОБА_1 підтвердив, що зазначена анкета-заява разом із Умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank/Universal Bank, таблицею обчислення вартості кредиту і паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг.
Посилаючись на порушення ОСОБА_1 умов з погашення кредиту позивач просив стягнути з нього 12 459, 68 грн заборгованості,яка утворилась станом на 11.07.2023 року.
Відповідач ОСОБА_1 проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своєї позиції.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 березня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що підписана відповідачем Анкета-заява до Договору про надання банківських послуг не містить дати та часу підписання, отже позивачем не доведено, що саме з долученими до матеріалів позовної заяви Умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк», затвердженими Протоколом Правління №49 від 30 листопада 2022 року, які набули чинності 1 грудня 2022 року, був ознайомлений відповідач після підписання Анкети-заяви.
Також суд посилався на те, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані Банком в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. За своїм змістом розрахунок заборгованості є складеним банком розрахунковим документом.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі АТ «Універсал Банк», посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги
Апеляційна скарга мотивована тим, що послуги банку надаються через мобільний додаток, дистанційно та в режимі реального часу. Отже, Умови та Правила, які включають тарифи банку, були надані відповідачу саме через мобільний додаток, тому відсутні підстави вважати, що відповідач ознайомився з якоюсь іншою редакцією Умов та Правил.
Також банк вказував на доведеність укладення між сторонами електронного кредитного договору, у тому числі погодження кредитного ліміту шляхом отримання позичальником примірника договору у мобільному додатку, ознайомлення та надання згоди з умовами договору та його підписання. 
Щодо розміру заборгованості, банк посилався на обов`язок позичальника довести її відсутність або надати власний контр розрахунок, за посиланням на докази, які б його обґрунтовували. Оскільки відповідач, заперечуючи проти визначеного банком розміру заборгованості, належними та допустимими доказами його не спростував, підстав для відмови у задоволенні позову суд не мав.
Узагальнені доводи інших учасників 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про стягнення сум нарахованих відсотків з рахунок тіла кредиту, а також на відсутність умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. Крім того, анкета-заява не містить розміру кредитного ліміту та строку його повернення.
Також відповідач посилався на ненадання банком виписки по особовому рахунку, який міг би висвітлити рух коштів по ньому та свідчити про нарахування та погашення кредиту.
2.Мотивувальна частина
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна позову у справі є меншою тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб – 12 459, 68 грн, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження.
Відповідно до приписів частини тринадцятої статті 7 ЦПК України  у випадках, коли розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, судове засідання не проводиться.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Однак таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Встановлені судом першої інстанції обставини справи
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що до позовної заяви не надано доказів, які підтверджують отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі, зазначеному в позовній заяві. Так у позовній заяві банк посилається на те, що відповідачу був наданий кредит на суму 10 000 грн, в той же час, просить стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 12 459,68 грн, однак до матеріалів позовної заяви не долучено жодного доказу, який би підтверджував збільшення кредитного ліміту до зазначеної суми. Суд також вважає, що позивачем не надано докази, які підтверджують, що відповідач отримав кредитну картку з сумою кредитного ліміту, яку погодили сторони, що є істотною умовою даного виду договору; у позовній заяві про строк дії картки не вказував; виписки з рахунків відповідача, якщо такі відкривалися, не надав. У позовній заяві не вказано, що позивач не має змоги надати відповідні докази разом з позовною заявою. Надалі будь-яких письмових звернень до суду із зазначенням доказів, які бажає долучити позивач, із зазначенням об`єктивних причин неможливості їх надання або клопотання про їх витребування останній не подавав.
Крім того, на обґрунтування позовних вимог банк посилався на витяг з Умов, як на невід`ємну частину спірного договору, при цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що ОСОБА_1 , підписуючи анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, розумів саме ці Умови обслуговування рахунків фізичної особи, ознайомився, погодився з ними і підписав їх. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування.
Позиція апеляційного суду
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Відповідно до положень ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.628,629 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч.1 ст.638 ЦК України).
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2 ст.638 ЦК України).
За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до положень ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч.3).
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
За положеннями ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію", згідно ст.3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону).
Згідно із ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст.12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг на офіційному веб-сайті АТ "Універсал Банк" заповнив і підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Підпис анкети-заяви здійснений відповідачем за допомогою аналогу власноручного підпису, тобто факсимільного відтворення власного підпису за допомогою засобів електронного копіювання. Вказана анкета-заяви в такому ж порядку (факсимільне відтворення підпису) підписана представником банку, який здійсни ідентифікацію та верифікацію клієнта.
Анкета-заява містить докладну інформацію щодо особи ОСОБА_1 , зокрема дату народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус джерело та розмір доходу. В анкеті-заяві містяться відповідні сторінки паспорта позичальника, які скопійовані ним та надані до анкети в електронному вигляді.
У анкеті-заяві міститься прохання відповідача відкрити поточний рахунок у гривні на його ім`я, з зазначенням номеру рахунку, та встановити кредитний ліміт на суму, зазначену в мобільному додатку.
Також, відповідач вказав, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, з якими він ознайомлений, складають договір про надання банківських послуг, укладання якого він підтверджує і зобов`язується виконувати умови вказаного договору.
Окрім того, до позовної заяви банком додано Форму підтвердження електронного документу, з якої вбачається, що ОСОБА_1 у мобільному за стосунку монбанк о 21 год 05 хв 23 сек 31.01.2022 року, використанням відкритого ключа ЕП підписав кредитний договір та підтвердив отримання договору у мобільному додатку, ознайомився з ним та погодився з умовами договору, підтвердив його укладення, зобов`язався його виконувати та підтвердив, що інформація, передбачена ч. 2 ст. 13 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», надана йому шляхом розміщення у договорі та на офіційному сайті банку (а.с. 12-13). 
Отже, колегія суддів доходить висновку, що наведене свідчить про належне укладення кредитного договору, в тому числі погодження Умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін.
Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове рішення про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.
Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України "Про електронну комерцію", містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.
Додання до позовної заяви витягу з Умов та Правил обслуговування в АТ «Універсал Банк», датованих 01.12.2022 року, за наявності у справі інших доказів укладення кредитного договору, не вказує на неправильне визначення банком розміру заборгованості. Тим більше, що відповідач також не надав інших Умов і Правил, з якими він погоджувався, підписуючи кредитний договір.
Отже, наведені обставини доводять факт звернення відповідача до банку та отримання ним кредитних коштів, що у свою чергу свідчить про виникнення між сторонами прав і обов`язків, які ґрунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2 глави 71 ЦК України "Кредит".
Також апеляційний суд вважає, що наданий банком розрахунок заборгованості є зрозумілим та доступним, в тому числі містить усю необхідну інформацію щодо періоду та розміру виникнення боргу та його складових. 
Крім того, заперечуючи проти розрахунку заборгованості, будучи власником особового рахунку, відповідач виписку з нього суду не надав, отже не спростував ні розміру кредитного ліміту, ні факту отримання кредитних коштів, ні безпідставність збільшення банком кредитного ліміту та нарахування заборгованості.
Також на підтвердження своїх заперечень відповідач ОСОБА_1 власного контррозрахунку заборгованості не надав, отже його розміру не спростував.
Перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють договірні відносини, а тому ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення, яке на підставі пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України слід скасувати, ухваливши нове судове рішення - про задоволення позовних вимог.
Згідно зі статтею 141 ЦПК між сторонами підлягають розподіленню судові витрати позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позивачем при пред`явленні позову було сплачено судовий збір у розмірі 2 684 грн, а при поданні апеляційної скарги – 4 026 грн, то з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» підлягає стягненню 6 740 грн.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» задовольнити.
Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги Акціоенрного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» 12 459 (дванадцять тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять) грн 68 коп та 6 740 (шість тисяч сімсот сорок) грн судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня  ухвалення, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.

Головуючий                                        Н.О.Тищук
Судді:                                                Т.Б.Кушнірова
       Н.О.Шаманська

---------------------------------
Повний текст постанови виготовлено 10 липня 2025 року