Номер провадження: 33/813/819/25
Номер справи місцевого суду: 521/2030/25 
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А. 
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі судді судової колегії судової палати з розгляду цивільних справ Драгомерецького М.М., 
при секретарі: Узун Н.Д., 

за участю: ОСОБА_1 та його представника Легенченко О.А.,
представника ОСОБА_2 – адвоката Крагеля М.М.,

переглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Легенченко Олена Андріївна на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2025 року по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №230829 від 26.01.2025,  ОСОБА_1  26 січня 2025 року о 13:30 год, у місті Одесі, дорога Овідіопольська 3А, керуючи транспортним засобом BMW X5 д.н.з.  НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем Toyota Yaris д.н.з. НОМЕР_2 , який зупинився попереду, при ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.
Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнаний виним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Також, з ОСОБА_1 стягнуто на користь держави судовий збір 605,60 гривень.
Не погодившись із вищевказаною постановою суду першої інстанції, 03 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2025 року та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, з підставі викладених в апеляційній скарзі.
Заслухавши ОСОБА_1 та його представника Легенченко О.А., які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, та представника ОСОБА_2 – адвоката Крагеля М.М., який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги й просив залишити її без задоволення, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості.
Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладаючи відповідне адміністративне стягнення, суд першої інстанції згідно вимог ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, з`ясував всі фактичні обставин, що мають істотне значення для її розгляду, ухваливши законне та обґрунтоване рішення.
Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність учасника дорожнього руху за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 252 КУпАП).
Апеляційним судом встановлено, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП підтверджується, наявними в матеріалах справи доказами, а саме: 
1)протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №230829 від 26.01.2025, який в повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а тому є належним та допустимим доказом, й приймається судом до уваги, крім того протокол підписаний ОСОБА_1 (а.с. 1);
2)схемою місця ДТП від 26.01.2025 (а.с. 2);
3)письмовими поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 3-4);
4)відеозаписом, на якому зафіксований момент ДТП (диск а.с. 40).
Таким чином, оцінюючи вищезазначені докази окремо та в їх сукупності, ґрунтуючись на внутрішньому переконанні, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме в тому, що 26 січня 2025 року о 13:30 год, у місті Одесі, дорога Овідіопольська 3А, керуючи транспортним засобом BMW X5 д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем Toyota Yaris д.н.з. НОМЕР_2 , який зупинився попереду, оскільки такий висновок ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до того, що причиною ДТП стало те, що водій автомобіля Toyota Yaris д.н.з. НОМЕР_2 різко зупинився, створив аварійну ситуацію. ОСОБА_1 не рухався на великій швидкості, однак зіткнення уникнути не вдалось.
Щодо даний тверджень апеляційний суд зазначає наступне.
Як було вже зазначено, відповідальність за ст. 124 КУпАП настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Тобто умовою відповідальності за вказаною нормою є сукупність наступних обставин: встановлення факту порушення особою ПДР, наслідки у вигляді пошкодження транспортного засобу (засобів) чи іншого майна, а також причинно-наслідковий зв`язок між порушенням ПДР і виявленими пошкодженнями.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 2.3 б ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Згідно п. 12.1 ПДР під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Пункт 13.1 ПДР України, який зазначений працівником поліції в протоколі встановлює, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
При цьому, дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом, а безпечна дистанція - відстань до транспортного засобу, що рухається попереду по тій самій смузі, яка у разі його раптового гальмування або зупинки дасть можливість водієві транспортного засобу, що рухається позаду, запобігти зіткненню без здійснення будь-якого маневру (п. 1.10 ПДР України).
Доводи апеляційної скарги про те, що саме водій автомобіля Toyota Yaris д.н.з. НОМЕР_2 раптово загальмувала та створила аварійну ситуацію, що і призвело до зіткнення, що в свою чергу призвело до ДТП, є безпідставними, оскільки суд розглядає справи про адміністративні правопорушення лише в межах протоколу про адміністративне правопорушення та лише щодо особи, відносно якої він складений.
Як встановлено під час судового розгляду, протокол щодо водія ОСОБА_2 за фактом даної ДТП не складався. Однак, навіть при умові (що не є фактом), що водієм ОСОБА_2 не були дотримані положення ПДР України, це не виключає факт наявності в діях ОСОБА_1 порушень вимог п. п. 13.1, 12.1 та 2.3(б) ПДР України.
Твердження апеляційної скарги про те, що автомобіль Toyota Yaris д.н.з. НОМЕР_2 раптово загальмував в не дозволеному місці, та до цього незрозуміло маневрував між смугами руху, не виключає обов`язок ОСОБА_1 виконувати вимоги ПДР, зокрема, під час руху бути уважним, враховувати дорожню обстановку та дотримуватися безпечної дистанції до транспортного засобу, який рухається попереду, щоб у разі виникнення небезпеки чи перешкоди для руху мати можливість зменшити швидкість руху аж до зупинки транспортного засобу, безпечного для інших учасників руху, об`їзду перешкоди та здійснення інших маневрів.
Дослідивши наявний в матеріалах справи відеозапис, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 в разі дотримання безпечної дистанції до транспортного засобу Toyota Yaris д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду, та за умови, що ОСОБА_1 уважно стежив за дорожньою обстановкою, мав можливість уникнути зіткнення та вчасно зреагувати на зміну дорожньої обстановки.
Таким чином, не зважаючи на те, що ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення не визнав, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за порушення ним вимог ПДР України.
Зазначений висновок суду також відповідає завданням КУпАП, яким є зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо звільнення його від адміністративної відповідальності та закриття справи у зв`язку з малозначністю діяння, на підставі ст. 22 КУпАП, з огляду на таке.
Відповідно до статті 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.
Указаною нормою не надано визначення малозначності адміністративного правопорушення, як підстави звільнення від відповідальності та не встановлено порядку застосування такого звільнення.
Малозначність, як ознака адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, характеризується певним ступенем суспільної небезпечності, але таким, що не потребує застосування заходів адміністративного впливу. Малозначне діяння формально містить ознаки певного діяння, передбаченого КУпАП, але з урахуванням незначного ступеня його суспільної небезпечності не є адміністративним правопорушення.
Згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Враховуючи, що внаслідок порушення особою правил безпеки дорожнього руху створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, апеляційний суд не вважає за доцільне застосування до ОСОБА_1 інституту звільнення від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.
Щодо заяви представника ОСОБА_2 – адвоката Крагеля М.М. про виправлення помилки в постанові Одеського апеляційного суду від 27 травня 2025 року, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 246 КУпАП, порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.
Діючим Кодексом України про адміністративні правопорушення не врегульовано порядок виправлення описок в судових рішеннях, а також не врегульовано порядок постановлення окремих ухвал, тому виникла необхідність у застосуванні принципу аналогії найбільш близької галузі права - кримінального процесуального права, та при вирішенні питання про виправлення описки керуватися ст. 379 КПК України.
Апеляційний суд враховує, що зважаючи на те, що Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює ЄСПЛ для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення, наприклад, рішення у справі «Лучанінова проти України» від 09.06.2011), слід враховувати загальні положення процесуального права, в тому числі положення кримінального процесуального закону.
Згідно ч. 1 ст. 379 КПК України, суд, за власною ініціативою або за заявою сторін провадження чи іншої заінтересованої особи, має право виправити допущені в судовому рішенні описки чи очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.
Описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо).
Також, під описками слід розуміти, неправильне написання слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків.
Отже, виправлення допущених у вироку та ухвалі описок чи арифметичних помилок допускається, якщо при цьому не зачіпається суть цих судових рішень.
Суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.
Суд вправі здійснити технічну заміну елементу, яка є очевидною й такою, що в подальшому може ускладнити виконання судового рішення. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №638/11034/15-ц.
Представник ОСОБА_2  – адвокат Крагель М.М. просить виправити помилку у постанові Одеського апеляційного суду від 27.05.2025 щодо твердження про те, що «03 березня 2025 року (понеділок), засобами поштового зв`язку  ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою на постанову Малиновського районного суду м. Одеса від 20 лютого 2025 року (а.с. 33)», у зв`язку із чим – переглянути резолютивну частину вказаної постанови.
Однією з гарантій забезпечення правової визначеності, елементом стабільності судового рішення та його законної сили є його незмінність. Суд, який ухвалив (постановив) рішення, після його проголошення, не має права його змінити або скасувати. Цю властивість судового рішення в праві називають «незмінністю судового рішення».
Так, апеляційний суд зазначає, що вимоги заяви про виправлення описки не підлягають задоволенню, оскільки зводяться до зміни постанови суду, тому не є опискою в розумінні ч. 1 ст. 379 КПК України.
Щодо заяви представника ОСОБА_2 – адвоката Крагеля М.М. про постановлення окремої ухвали стосовно порушення законодавства свідком ОСОБА_3 , слід зазначити наступне.
Представник ОСОБА_2 – адвокат Крагель М.М. просить розглянути питання щодо доцільності винесення судом окремої ухвали стосовно порушення законодавства свідком ОСОБА_3 , яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 384 КК України. Постановити та надіслати окрему ухвалу щодо можливого порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення передбаченого ст. 384 КК України до Головного управління Національної поліції України в Одеській області та зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Одеській області у 20-денний строк з моменту отримання копії окремої ухвали повідомити Одеський апеляційний суд про вжиті ним заходи на виконання цієї ухвали.
Чинний КУпАП та КПК України не містить правових норм постановлення судом, який розглядає справи про адміністративне правопорушення окремої ухвали суду, а тому апеляційний суд вважає за необхідне застосувати загальні принципи верховенства права та аналогію закону відповідно до норм ЦПК України та КАС України, які містять такий інститут судового реагування, як окремі ухвали.
Так, суд може постановити окрему ухвалу щодо свідка, експерта чи перекладача у разі виявлення під час розгляду справи відповідно неправдивих показань, неправдивого висновку експерта чи неправильного перекладу, підробки доказів та направляє її прокурору чи органу досудового розслідування.
В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення.
Окрема ухвала надсилається відповідним юридичним та фізичним особам, державним та іншим органам, посадовим особам, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені судом недоліки чи порушення чи запобігти їх повторенню. 
Окрему ухвалу може бути постановлено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанції.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2018 року у справі №761/32388/13-ц (провадження №61-3251св18) зазначено, що при вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком.
Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.
Окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Водночас, суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення слід перевірити. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для постановлення окремої ухвали немає.
На підставі вищевикладеного, апеляційний суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви представника ОСОБА_2 – адвоката Крагеля М.М. про постановлення окремої ухвали відносно свідка ОСОБА_3 , оскільки під час розгляду даної справи апеляційним судом не було виявлено порушення закону.
Свідок ОСОБА_3 дійсно була допитана в судовому засіданні та надала свої пояснення по суті правопорушення, судом досліджено її показання окремо та в сукупності з іншими доказами.
Апеляційний суд звертає увагу, що обов`язковою складовою справедливого судового розгляду є презумпція невинуватості. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).
Наведені положення чинного законодавства узгоджуються із ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку, а також із практикою Європейського суду з прав людини.
Як наголошує Європейський суд з прав людини, вагоме розрізнення має проводитись між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила (рішення у справах «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня2002 року, п. п. 54, 56; «Нештяк проти Словаччини» від 27 лютого 2007 року, п. п. 88 - 89).
Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Легенченко Олена Андріївна залишити без задоволення.
Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.М. Драгомерецький