ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 серпня 2025 р.	Справа № 532/824/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.
за участю позивача ОСОБА_1 
представника позивача Савчук О.В.
представника третьої особи Срібної Є.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 09.07.2025 (суддя: Макарчук С.М., м. Кобеляки, Полтавський район) по справі № 532/824/25
за позовом            ОСОБА_1  
до           Кобеляцього сектору Управління Державної міграційної служби України у Полтавській області      третя особа            Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області 
про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Кобеляцького районного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Кобеляцького сектору Управління Державної міграційної служби України у Полтавській області (далі по тексту – відповідач), третя особа: Управління державної міграційної служби України в Полтавській області, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 21.03.2025 за № 5325130100018025.
В обґрунтування вимог адміністративного позову зазначив, що спірне рішення є протиправним, оскільки при його винесенні були порушені норми чинного законодавства та не встановлені дійсні обставини справи.
Вказує, що позивач, уродженець м. Кременець Кременецького району Тернопільської області, зареєстрований по АДРЕСА_1 ; останній раз в`їхав в Україну 21.10.2020 через КПП "Гоптівка" по паспортному документу громадянина російської федерації НОМЕР_1 , виданому 10.10.2014 федеральною міграційною службою, терміном до 10.10.2024, та надалі звернувся до Кобеляцького сектору УДМС в Полтавській області з заявою про набуття громадянства України; рішенням УДМС у Полтавській області був зареєстрований громадянином України і документований тимчасовим посвідченням громадянина України; є пенсіонером; має в Україні рідню, сім`ю, нерухомість, налагоджене приватне та соціальне життя, постійне місце проживання; до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався і його видворення ніяким чином не пов`язане із забезпеченням національної безпеки України, оскільки доказів протилежного матеріали справи не містять.
За таких обставин, вважає рішення відповідача від 21.03.2025 про видворення ОСОБА_1 протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 09.07.2025 по справі № 532/824/25 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Кобеляцького сектору управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства – відмовлено.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її постановлення з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 09.07.2025 по справі № 532/824/25 та ухвалити нове рішення у справі про задоволення адміністративного позову.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на доводи, аналогічні, викладеним в адміністративному позові. 
Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кременець Кременецького району Тернопільської області, що підтверджено свідоцтвом про народження (повторно) від 24.07.2019 серії НОМЕР_2 (а.с.4).
Позивач має реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 з 04.09.2018 (а.с.5, 87).
З 20.03.2020 ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено довідкою 02-29/221 від 20.03.2020 (а.с.6).
Позивач є громадянином рф, що підтверджується копією його паспорту НОМЕР_4 , виданим 17.01.2007 відділом внутрішніх справ октябрського району міста калінінграда (а.с. 10, 125).
Позивач має закордонний паспорт громадянина рф НОМЕР_1 , на підставі якого 21.10.2020 в`їхав на територію України через КП "Гоптівка" (а.с. 60-68, 78-85, 126).
06.03.2020 ОСОБА_1 терміном до 16.10.2021 було видане тимчасове посвідчення громадянина України, серія НОМЕР_5 (а.с.7, 127).
Листом від 01.12.2022 №5325-730/5325-22 позивача повідомлено про скасування рішення про набуття позивачем громадянства України та необхідність звернутися до Кобеляцького сектору УДМС в Полтавській області для отримання довідки про припинення громадянства України (а.с. 8).
15.12.2022 за №5325-769/5325-22 позивачеві видана довідка про припинення громадянства України відповідно до ст. 21 Закону України "Про громадянство України" (а.с. 9, 86).
20.03.2025 щодо позивача винесена постанова ПН МПТ 003311 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3417,00 грн. за порушення ч. 1, 3 ст. 3, ч. 3 ст. 9, ст. 17 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", п. 2 Порядку, затвердженого ПКМУ №150 від 15.02.2012, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення ПР МПТ 003314 від 20.03.2025 за ч. 2 ст. 203 КУпАП, яка позивачем виконана 20.03.2025 (а.с. 11, 12, 13, 77, 91, 92).
21.03.2025 за № 5325130100018025 відповідачем винесене рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яким вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина російської федерації ОСОБА_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 19.04.2025. Роз`яснено право на оскарження рішення в суді. Рішення отримане позивачем 21.03.2025 під підпис із зробленою ним власноручно відміткою "на даний час оскаржувати дане рішення не планую" (а.с. 14-18, 55-59).
До матеріалів справи відповідачем надана копія справи №1 про примусове повернення та видворення до країни походження або третьої країни громадянина російської федерації ОСОБА_2 , розпочатої 21.03.2025, справи № 7/003314 про адміністративне правопорушення за ст. 203 ч. 2 КУпАП (а.с.53-74, 75-93).
Із матеріалів справи вбачається, що 20.03.2025 за № 5301.5/4517-25 завідувачем сектору з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції апарату УДМС України в Полтавській області складено службову записку, відповідно до якої ОСОБА_1 із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до сектору не звертався (а.с. 69).
Відповідно до пояснень ОСОБА_1 від 20.03.2025, довідку про припинення громадянства України він отримав у грудні 2022 року, не виїхав з України, тому що не має ні рідних, ні близьких та житла за кордоном, оскільки усе продав, а в Україні має власний будинок, рідну сестру і племінника (а.с. 88-89)
29.04.2025 позивачем до УВКБ ООН "Право на захист" подане звернення, в якому він просив прийняти його документи про відмову від громадянства російської федерації та передати їх уповноваженим особам для прийняття рішення, а також декларацію про відмову від іноземного громадянства (а.с. 123, 124).
30.04.2025 позивачем до відповідача подана заява, до якої додана декларація про відмову від іноземного громадянства, яка розглянута Кобеляцьким сектором УДМС в Полтавській області 20.05.2025 (а.с.134-137).
23.05.2025 позивачем до Кобеляцького сектору УДМС в Полтавській області подано заяву про набуття громадянства України з заявою про вихід з громадянства російської федерації (а.с. 138, 139).
01.07.2025 позивачем до Управління ДМС у Полтавській області подано заяву про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту (а.с. 154).
Не погоджуючись з рішенням відповідача про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 21.03.2025 за № 5325130100018025, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача під час прийняття оскаржуваного рішення є правомірними, відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України і законами України, в тому числі й положеннями Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", а тому правові підстави для скасування рішення про примусове повернення - відсутні.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі по тексту - Закон № 3773-VI).
Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, це іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території або тимчасово перебувають в Україні.
Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону № 3773-VI, строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону № 3773-VI, в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду-виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в`їзду-виїзду.
Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Відповідно до положень п. п. 1, 2, 3 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 360 від 20.08.2014, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства. Основними завданнями ДМС є: 1) реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів; 2) внесення на розгляд Міністра внутрішніх справ пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
За змістом п. 9, п. 4 Положення про Державну міграційну службу України, ДМС відповідно до покладених на неї завдань приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.
Згідно зі ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону № 3773-VI, рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.
Згідно з п. п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VI, нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України. 
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 3 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначено статтею 4 Закону № 3773-VI.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.
Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону № 3773-VI, строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 17 Закону № 3773-VI, іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав). Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернувся до Кобеляцького сектору УДМС у Полтавській області із заявою про набуття громадянства України на підставі ч.1 ст. 8 Закону України "Про громадянство України" та рішенням УДМС України у Полтавській області від 16.10.2019 набув громадянство України за територіальним походженням на підставі ч. 1 ст. 8 Закону України "Про громадянство України", був документований довідкою про реєстрацію особи громадянином України та тимчасовим посвідченням громадянина України.
06.03.2020 ОСОБА_1 терміном до 16.10.2021 було видане тимчасове посвідчення громадянина України серії НОМЕР_5 (а.с.7, 127).
Оскільки, позивач у встановлений термін не виконав взяті на себе зобов`язання, рішенням УДМС у Полтавській області від 23.11.2022 було скасовано рішення про набуття громадянства України.
Листом від 01.12.2022 №5325-730/5325-22 позивача повідомлено про скасування рішення про набуття позивачем громадянства України та необхідність звернутися до Кобеляцького сектору УДМС в Полтавській області для отримання довідки про припинення громадянства України (а.с. 8).
15.12.2022 за №5325-769/5325-22 позивачеві видана довідка про припинення громадянства України відповідно до ст. 21 Закону України "Про громадянство України" (а.с. 9, 86).
21.03.2025 за № 5325130100018025 відповідачем винесене рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яким вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина російської федерації ОСОБА_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 19.04.2025. (а.с. 14-18, 55-59).
За змістом положень спільного наказу Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150 «Про затвердження Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства» (далі - Інструкція № 353/271/150), іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворенні на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.
Відповідно до пункту 5 розділу I вказаної Інструкції, підставами, для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.
За приписами пункту 6 розділу I Інструкції № 353/271/150, примусове повернення з підстав, передбачених пунктом 5 цього розділу, здійснюється за рішенням органів ДМС, органу охорони державного кордону (стосовно іноземців, затриманих ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органу СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення, оформленням відповідних документів, доведенням цього рішення до іноземця та взяттям з нього зобов`язання про добровільний виїзд з України у визначений у рішенні строк, а також здійсненням подальшого контролю за фактичним виконанням іноземцем цього рішення.
Згідно зі статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», забороняється примусово повертати і примусово видворяти іноземців до країн, де: їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або через політичні переконання; їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного чи внутрішнього збройного конфлікту, або систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Примусове повернення не застосовується до іноземців, які не досягли 18-річного віку, та іноземців, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».
За приписами п. 10 розділу I Інструкції № 353/271/150, рішення органів ДМС, органів охорони державного кордону та органів СБУ про примусове повернення може бути оскаржено до суду.
Рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства (додаток 1) (далі - рішення про примусове повернення) готує у двох примірниках посадова особа органу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ і затверджує начальник (заступник начальника) відповідного органу/підрозділу або особа, яка виконує його обов`язки, за наявності підстав, зазначених у пункті 5 розділу І цієї Інструкції, з подальшим повідомленням щодо рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства (додаток 2) упродовж 24 годин прокурора за територіальністю про підстави прийняття такого рішення.
Пунктом 2 розділу II Інструкції № 353/271/150 визначено, що рішення про примусове повернення оголошується іноземцю протягом 72 годин з дати його ухвалення, за винятком випадків, коли місцезнаходження іноземця не встановлено, в присутності перекладача та/або законного представника (на вимогу особи) під підпис та обліковується посадовою особою органу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства (додаток 3).
Відповідно до пункту 3 розділу II Інструкції № 353/271/150, у рішенні про примусове повернення зазначається строк, упродовж якого іноземець зобов`язаний виїхати з України, який не має перевищувати 30 днів з дня прийняття такого рішення.
За приписами пункту 4 розділу II Інструкції № 353/271/150, один з примірників рішення про примусове повернення видається іноземцю, стосовно якого воно прийнято, інший залишається в органі, який його прийняв.
Згідно з пунктом 5 розділу II Інструкції № 353/271/150, іноземець зобов`язаний самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.
Так, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кременець Кременецького району Тернопільської області, що підтверджено свідоцтвом про народження (повторно) від 24.07.2019 серії НОМЕР_2 (а.с.4).
Позивач має реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 з 04.09.2018 (а.с.5, 87).
З 20.03.2020 ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено довідкою 02-29/221 від 20.03.2020 (а.с.6).
Позивач є громадянином рф, що підтверджується копією його паспорту НОМЕР_4 , виданим 17.01.2007 відділом внутрішніх справ октябрського району міста калінінграда (а.с. 10, 125).
Позивач має закордонний паспорт громадянина рф НОМЕР_1 , на підставі якого 21.10.2020 в`їхав на територію України через КП "Гоптівка" (а.с. 60-68, 78-85, 126).
06.03.2020 ОСОБА_1 терміном до 16.10.2021 було видане тимчасове посвідчення громадянина України, серія НОМЕР_5 (а.с.7, 127).
Листом від 01.12.2022 №5325-730/5325-22 позивача повідомлено про скасування рішення про набуття позивачем громадянства України та необхідність звернутися до Кобеляцького сектору УДМС в Полтавській області для отримання довідки про припинення громадянства України (а.с. 8).
15.12.2022 за №5325-769/5325-22 позивачеві видана довідка про припинення громадянства України відповідно до ст. 21 Закону України "Про громадянство України" (а.с. 9, 86).
20.03.2025 щодо позивача винесена постанова ПН МПТ 003311 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3417,00 грн. за порушення ч. 1, 3 ст. 3, ч. 3 ст. 9, ст. 17 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", п. 2 Порядку, затвердженого ПКМУ №150 від 15.02.2012, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення ПР МПТ 003314 від 20.03.2025 за ч. 2 ст. 203 КУпАП, яка позивачем виконана 20.03.2025 (а.с. 11, 12, 13, 77, 91, 92).
21.03.2025 за № 5325130100018025 відповідачем винесене рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яким вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина російської федерації ОСОБА_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 19.04.2025.
Колегія суддів враховує, що з початком повномасштабного вторгнення рф на територію України, а саме з 24.02.2022 припинилися будь-які дипломатичні стосунки між обома країнами та припинити громадянство рф у позивача не має можливості.
Колегія суддів погоджується з доводами представника відповідача про те, що позивач перевищив термін перебування в Україні.
Однак, приймаючи рішення про примусове повернення позивача до країни походження, відповідач не врахував, що ОСОБА_3 постійно проживає в Україні з родиною, не має фактів вчинення неправомірних дій. При цьому, через введення воєнного стану в Україні не мав змоги належно реалізувати своє право, оскільки органи Державної міграційної служби не працювали певний період часу.
При цьому, колегія суддів вказує, що 29.04.2025 позивачем до УВКБ ООН "Право на захист" подане звернення, в якому він просив прийняти його документи про відмову від громадянства російської федерації та передати їх уповноваженим особам для прийняття рішення, а також декларацію про відмову від іноземного громадянства (а.с. 123, 124).
30.04.2025 позивачем до відповідача подана заява, до якої додана декларація про відмову від іноземного громадянства, яка розглянута Кобеляцьким сектором УДМС в Полтавській області 20.05.2025 (а.с.134-137).
23.05.2025 позивачем до Кобеляцького сектору УДМС в Полтавській області подано заяву про набуття громадянства України з заявою про вихід з громадянства російської федерації (а.с. 138, 139).
01.07.2025 позивачем до Управління ДМС у Полтавській області подано заяву про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту (а.с. 154).
Вказане нині засвідчує законність перебування особи на території України, що суперечить приписам статті 30 Закону № 3773-VI, в якій йдеться про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, що перебувають на території України без законних та це підстав.
Окрім того, слід зауважити строк дії закордонного паспорту громадянина російської федерації ОСОБА_1 закінчився 10.10.2024, а інших документів для виїзду закордон позивач немає, що унеможливлює виїзд ОСОБА_1 закордон легально.
Аналізуючи усі вищевикладені доводи в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем під час прийняття оспорюваного рішення не дотримано вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не з`ясовано усі дійсні обставини, не наведено належних обґрунтувань під час прийняття рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни, оспорюване рішення прийнято без дотримання принципу обґрунтованості та пропорційності свого рішення, тому рішення Кобеляцького сектору Управління Державної міграційної служби України у Полтавській області є протиправним та підлягає скасуванню, а адміністративний позов – задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно із ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно зі ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Згідно з частинами першою-четвертою статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 317 КАС України, підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 09.07.2025 по справі № 532/824/25  скасувати.
Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 21.03.2025 № 5325130100018025. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій	
Судді	   	Я.В. П`янова    Т.С. Перцова