П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

24 червня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 2-а-460/08/2704	

Перша інстанція: суддя Лебедєва Г.В.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Федусика А..Г.,

секретар – Афанасенко Ю.М.,

за участю: представника позивача – адвоката Беніцького А.С.
                                    представника ВКДКА - Кудінової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі № 2-а-460/08/2704 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури при Кабінеті Міністрів України (правонаступник- Вища кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури), Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Севастополя про визнання незаконними дій, скасування рішень, –
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У грудні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Севастополя, Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури при Кабінеті Міністрів України, у якій (з урахуванням заяви про доповнення позовних вимог), у якій просив:
- визнати незаконними дії Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Севастополя та Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури при Кабінеті Міністрів України щодо притягнення його, адвоката ОСОБА_1 , до дисциплінарної відповідальності;
- скасувати рішення Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Севастополя від 20.11.2007 та рішення Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури при Кабінеті Міністрів України від 21.03.2008 щодо притягнення його, адвоката ОСОБА_1 , до дисциплінарної відповідальності;
- припинити дисциплінарне провадження по справі № 01 щодо ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що 20.11.2007 дисциплінарною палатою КДК адвокатури м. Севастополя було винесено рішення, відповідно до якого до ОСОБА_1 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді попередження. З цим рішенням дисциплінарної палати КДК адвокатури м. Севастополя позивач не згоден, вважає його незаконним і таким, що підлягає скасуванню, а дисциплінарне провадження щодо нього підлягає припиненню.
Так, позивач в обґрунтування позовних вимог вказує, що дисциплінарною палатою КДК адвокатури м. Севастополя рішення про застосування до нього дисциплінарного стягнення було винесено з пропуском строку притягнення до дисциплінарної відповідальності, встановленого Положенням про кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури, відповідно до п.34 якого дисциплінарне стягнення до адвоката не може бути накладено пізніше ніж через шість місяців з дня вчинення провини. Вчиненням провини, на думку дисциплінарної палати КДК адвокатури м. Севастополя, слугував вступ позивача до кримінальної справи щодо захисту прав та інтересів ОСОБА_2 із порушенням вимог ст.47 КПК України, а також неналежне здійснення захисту ОСОБА_2 на досудовому слідстві. Таким чином, день вчинення передбачуваного проступку в частині вступу до кримінальної справи був 31.12.2003. Дії, які члени дисциплінарної палати визнали як провина, що виразилася у неналежному здійсненні захисту ОСОБА_2 , є продовженим і моментом їхнього закінчення є останній день участі у справі, тобто лютий 2004 року. Таким чином, граничний 6-місячний строк для притягнення до дисциплінарної відповідальності згідно з п.34 Положення про кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури закінчився ще у серпні 2004 року. Однак, незважаючи на те, що позивач звертав увагу членів дисциплінарної палати на цю обставину, вона не була прийнята до уваги при прийнятті рішення, що спричинило незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності.
21.03.2008 Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України за вказаними вище обставинами було винесено рішення, відповідно до якого до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. З даним рішенням Вищої ККА при Кабінеті Міністрів України позивач також не згоден з підстав, зазначених вище. Крім того, про час та місце проведення засідання Вищої ККА при Кабінеті Міністрів України позивач був повідомлений з порушенням термінів, встановлених п.12 Положення про Вищу кваліфікаційну комісію адвокатури, чим було порушено його право на надання пояснень та заперечень щодо суті справи, а також право на надання доказів його звернення до суду з адміністративним позовом до Дисциплінарної палати КДК м. Севастополя про оскарження її рішення від 20.11.2007. Таке звернення до суду за оскарженням цього рішення тягне за собою неможливість перегляду Вищої ККА при Кабінеті Міністрів Україні. Відповідно до п.12 Положення про Вищу кваліфікаційну комісію адвокатури, повідомлення про час та місце проведення засідання Вищої ККА має бути направлене не пізніше ніж за 10 днів. Однак, позивачу повідомлення про місце та час засідання було надіслано за 1 день. При цьому, у повідомленні йому не було повідомлено, з якого саме питання проводиться засідання Вищої ККА при Кабінеті Міністрів України та за скаргами якихось громадян. Звернення позивача до Вищої ККА при Кабінеті Міністрів України від 20.03.2008 з проханням надати документи та дати можливість пояснень та заяву про бажання участі у засіданні комісії, надіслану безпосередньо відразу після отримання їхнього повідомлення, було залишено поза увагою. Рішення було винесено за відсутності позивача, про прийняте рішення повідомлено не було.
Ухвалою Нахімовського районного суду міста Севастополя від 26.12.2008, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2011, закрито провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на момент постановлення ухвал).
Закриваючи провадження у справі № 2а-460/08, Нахімовський районний суд міста Севастополя зазначив, що ухвалою цього ж суду від 21.04.2008 ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження за позовом до цих же відповідачів та з такими ж позовними вимогами з підстави, що позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Апеляційний суд, погоджуючись із підставами закриття провадження у справі, зазначеними в ухвалі суду першої інстанції, в ухвалі від 14.06.2011 вказав, що ОСОБА_1 звернувся з позовом до цих же відповідачів та з такими ж позовними вимогами в порядку цивільного судочинства.
Не погодившись із вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 20.04.2012 скасував ухвалу Нахімовського районного суду міста Севастополя від 26.12.2008 та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2011 і закрив провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на момент постановлення ухвали).
При постановленні вказаної ухвали, Вищий адміністративний суд України виходив з того, що позивач не є особою, яка проходить публічну службу, а відповідачі не є суб`єктами владних повноважень у розумінні норм Кодексу адміністративного судочинства України, що виключає можливість розгляду справи в порядку адміністративного судочинства. Вищий адміністративний суд України виснував, що ця справа підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
Ухвалою від 19.06.2012 Вищий адміністративний суд України відмовив ОСОБА_1 в допуску до провадження Верховного Суду України цієї справи.
01.10.2012 ОСОБА_1 подав заяву (№ 65647/12) проти України до Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
21.09.2023 ЄСПЛ у справі “Копчинський проти України” ухвалив рішення, у якому встановив порушення державою Україною пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки як цивільний суд (за змістом цього рішення Печерський районний суд міста Києва ухвалою від 15.02.2013, залишеною без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.09.2013, закрив провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури про визнання дій незаконними, скасування рішення, припинення дисциплінарного провадження), так і адміністративний суд закрили провадження у справі позивача до Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури без розгляду його вимог по суті.
Це рішення ЄСПЛ набуло статусу остаточного 12.10.2023.
Адвокат Заєць С. А. від імені позивача ОСОБА_1 звернувся до Великої Палати Верховного Суду із заявою про перегляд за виключними обставинами ухвали Вищого адміністративного суду України від 20.04.2012 в адміністративній справі № 2-а-460/08/2704 з підстави, передбаченої пунктом 3 частини п`ятої статті 361 КАС, а саме: у зв`язку зі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 30.11.2023 відкрито провадження за виключними обставинами у цій справі, замінила відповідача у справі (ВККА) його правонаступником - Вищою кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури (далі - ВКДКА), витребувала справу № 2а-460/08 (у суді апеляційної інстанції № 2-а-460/08/2704) із Київського районного суду міста Одеси, якому, ураховуючи неможливість здійснення правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, розташованими на тимчасово окупованих територіях, відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 05.07.2023 № 36/0/9-22 визначена територіальна підсудність справ (окрім кримінальних проваджень), що були підсудні Нахімовському районному суду міста Севастополя, та копію рішення ЄСПЛ від 12.10.2023 у справі “Копчинський проти України” з його автентичним перекладом українською мовою від Секретаріату Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини.
14.12.2023 до Великої Палати Верховного Суду з Міністерства юстиції України надійшла копія автентичного перекладу рішення ЄСПЛ від 12.10.2023 у справі “Копчинський проти України” (заява № 65647/12).
19.01.2024 до Великої Палати Верховного Суду надійшов електронний лист № ЕП-144 з Київського районного суду міста Одеси про неможливість направлення матеріалів справи № 2а-460/08 (у суді апеляційної інстанції № 2-а-460/08/2704), оскільки ця справа, яка була у провадженні Нахімовського районного суду міста Севастополя, до Київського районного суду міста Одеси не була передана, доступу до автоматизованої системи документообігу Нахімовського районного суду міста Севастополя немає, відтак є підстави вважати, що провадження в зазначеній справі може бути втраченим.
Суддя Великої Палати Верховного Суду ухвалою від 24.01.2024 відновила втрачене провадження у справі № 2а-460/08 (в суді апеляційної інстанції № 2-а-460/08/2704), доручивши виконання цієї ухвали Київському районному суду міста Одеси.
Київський районний суд міста Одеси ухвалою від 01.05.2024 частково відновив втрачене провадження у справі № 2а-460/08 (у суді апеляційної інстанції № 2-а-460/08/2704) в обсязі перелічених у цій ухвалі документів.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 31.05.2024 призначено справу № 2-а-460/08/2704 до розгляду в порядку письмового провадження.
Постановою Великої Палати Верховного Суду 20.06.2024 у справі № 2-а-460/08/2704 заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами судового рішення задоволено частково. Ухвалу Вищого адміністративного суду України від 20.04.2012 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 18.07.2024 адміністративну справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.
Постановою Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.07.2024 у справі № 2-а-460/08/2704 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Нахімовського районного суду міста Севастополя від 26.12.2008 та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2011 у справі № 2-а-460/08/2704 скасовано. Справу № 2-а-460/08/2704 направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції - Одеського окружного адміністративного суду.
31.07.2024 справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду.
27.08.2024 до Одеського окружного адміністративного суду від Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого відповідач з позовними вимогами не погоджується та заперечує щодо їх задоволення. 
Заперечуючи проти позову, відповідач послалася на те, що застосоване до позивача Рішенням ВККА при Кабінеті Міністрів України дисциплінарне стягнення у вигляді анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю є співмірним із вчиненим ним дисциплінарним проступком — грубим порушенням ст.7 Закону України „Про адвокатуру”, ст.ст.15-17 Правил адвокатської етики, Присяги адвоката. Відповідач вказує, що ВККА при Кабінеті Міністрів України дійшла висновку про те, що оскільки дисциплінарна палата Севастопольської міської КДКА зібрала достатньо матеріалів і в повному обсязі перевірила усі факти, які були зазначені в окремій Ухвалі Апеляційного суду м. Севастополя, то відсутні підстави для проведення додаткової перевірки і прийняла справу адвоката Копчинського О.Ю. до свого провадження. З цих мотивів ВККА при Кабінеті Міністрів України не вбачала підстав для перенесення розгляду справи про дисциплінарну відповідальність ОСОБА_1 на іншу дату. При цьому ВККА при Кабінеті Міністрів України також виходила з того, що вимоги п.12 Положення про Вищу кваліфікаційну комісію адвокатури не порушуються, як і законні права та інтереси осіб, які подали скаргу та подання. Також Вища кваліфікаційна комісія адвокатури звертає увагу на той факт, що позивач мав можливість прибути на засідання, але своїм правом не скористався, а також не подавав будь-яких скарг до Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури. Відповідно до чинного на той час Положення про ВККА до п. 17 Положення про ВККА, запрошення на засідання комісії осіб, які звернулися зі скаргою і на рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, представників адвокатських об`єднань, підприємств, установ, організацій, а також службових осіб є правом Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури. Таким чином, відповідач вважає, що твердження позивача щодо порушення процедури розгляду Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України скарги на рішення Кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури міста Севастополя є безпідставними.
З приводу доводів позивача щодо протиправності не взяття ВККА при Кабінеті Міністрів України факту оскарження ним Рішення КДКА до суду, що, у свою чергу, зумовлює неможливість перегляду цього самого рішення ВККА при Кабінеті Міністрів України, відповідач зазначає, що відповідно до ч.2 ст. 16 Закону України “Про адвокатуру” рішення про накладення дисциплінарного стягнення може бути оскаржено до Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури або в судовому порядку. Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст.42, чинного на даний час, Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”, відповідно до якої адвокат чи особа, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката, має право оскаржити рішення у дисциплінарній справі протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої і кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду. Оскарження рішення не зупиняє його дії. Наразі у доступі ВКДКА відсутній регламент ВККА при Кабінеті Міністрів України, для аналізу положень щодо можливості або неможливості розгляду скарги на рішення КДКА ВККА при Кабінеті Міністрів України під час його оскарження різними сторонами дисциплінарного провадження до суду та ВККА при Кабінеті Міністрів України, а Положення про ВККА та Закон України “Про адвокатуру” такої заборони не містить. Разом із цим, відповідно до п.3.49. Регламенту ВКДКА, затвердженого рішенням ради адвокатів України від “ 4-5” липня 2014 року № 78 (чинного на даний час), у разі оскарження одного і того ж рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, або/та дій чи бездіяльності кваліфікацій но-дисциплінарної комісії адвокатури до ВКДКА та до суду, ВКДКА виносить постанову про закриття провадження, виходячи з принципу правової визначеності, встановленого Законом України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”. У разі одночасного оскарження одного й того самого рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, або/та дій чи бездіяльності кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури різними сторонами до різних компетентних органів (до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та до суду), скарга розглядається тим органом, якого визначив суб`єкт оскарження. Відповідно до сформованої на даний час судової практики та практики дисциплінарних органів адвокатського самоврядування ВКДКА розглядає скарги на рішення регіональних КДКА у випадку одночасного оскарження одного й того самого рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури різними сторонами до різних компетентних органів (до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та до суду) - що не є порушенням принципу правової визначеності та не є, підставою для закриття провадження.
Крім того відповідач зазначає, що відповідно до підходу, що сформований судами під час розгляду справ, предметом яких є рішення, прийняті у дисциплінарних справах відносно адвокатів, встановлення ознак дисциплінарного проступку, а такою наявності або відсутності підстав для прийняття відповідного рішення, є виключними дискреційними повноваженнями відповідної КДКА регіону та ВКДКА як органу адвокатського самоврядування. Дискреційне право органу адвокатського самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків, що дає підстави для висновку, що відповідна КДКА регіону при прийнятті рішення діяла в межах власної дискреції, що визначається завданнями та функціями, покладеними на даний орган. У свою чергу, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленими ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, в жодному разі не повинен втручатись у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
04.09.2024 у до суду першої інстанції від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що оскаржувані рішення було винесено незаконно – з пропуском строку притягнення до дисциплінарної відповідальності, встановленого Положенням про кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури, затвердженим Указом Президента України № 155/93 від 05.05.1993, відповідно до пункту 34 якого дисциплінарне застосовано пізніше, як за шість місяців із дня скоєння провини. Вчиненням провини, на думку дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Севастополя, послужив вступ позивача 30.12.2003 до кримінальної справи щодо захисту прав та інтересів ОСОБА_2 із порушенням вимог статті 47 КПК України, а також неналежне здійснення захисту ОСОБА_3 на досудовому слідстві. Таким чином, днем скоєння передбачуваного проступку щодо вступу ОСОБА_1 до кримінальної справи було 30.12.2003. Дії ОСОБА_1 , які члени дисциплінарної палати визнали як провина, що виразилася у неналежному здійсненні захисту ОСОБА_2 , є триваючим і моментом їх закінчення є останній день участі ОСОБА_1 у справі, тобто лютий 2004 року. Граничний 6-місячний строк для притягнення до дисциплінарної відповідальності згідно з пунктом 34 Положення про кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури закінчився ще у серпні 2004 року. Однак, незважаючи на те, що ОСОБА_1 звертав увагу членів дисциплінарної палати на цю обставину, вона не була прийнята до уваги при прийнятті рішення, що спричинило незаконне притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності 20.11.2007 за відсутності самої дисциплінарної провини. 
21.03.2008 Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України було винесено рішення, яким рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Севастополя було скасовано і до ОСОБА_1 , за відсутності стягнення у вигляді анулювання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Про час та місце проведення засідання Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури при Кабінеті Міністрів України ОСОБА_1 був повідомлений з порушенням строків, встановлених пунктом 12 Положення про Вищу кваліфікаційну комісію адвокатури, затвердженого Указом Президента/ 93 від 05.05.1993, чим було порушено його право на надання пояснень та заперечень щодо справи, а також право на надання доказів його звернення до суду 20.11.2007 з адміністративним позовом до Дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Севастополя. Таке звернення до суду з позовом про оскарження цього рішення спричиняє неможливість його перегляду Вищою Кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України. Відповідно до пункту 12 Положення про Вищу кваліфікаційну комісію адвокатури при Кабінеті Міністрів України, повідомлення про час та місце проведення засідання Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури при Кабінеті Міністрів України має бути направлене не пізніше ніж за 10 днів. Однак, ОСОБА_1 повідомлення про місце та час засідання було надіслано за 1 день до засідання. При цьому ОСОБА_1 не повідомлялося, з якого саме питання проводиться засідання Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури при Кабінеті Міністрів України та за скаргами якихось громадян. Звернення ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури при Кабінеті Міністрів України від 20.03.2008 року з проханням надати йому документи та дати можливість надання пояснень, а також його заяву про бажання брати участь у засіданні комісії, направлену безпосередньо відразу після отримання їх повідомлення, було залишено без уваги. Рішення було винесено за його відсутності, про прийняте рішення ОСОБА_1 повідомлено не було.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 14 березня 2025 року позов задовольнив частково.
Визнав протиправним та скасував рішення Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури при Кабінеті Міністрів України № V/3-61 від 21.03.2008 про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Визнав протиправним та скасував рішення дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Севастополя від 20.11.2007 про застосування до адвоката ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 – відмовив.
Стягнув з Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури (вул. Борисоглібська, буд. 3, 5 поверх, м. Київ, 04070, код ЄДРПОУ 26080214) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмір 10 (десять) грн. 20 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- рішенням суду першої інстанції не було встановлено будь-яких процедурних порушень під час здійснення дисциплінарного провадження у КДКА м. Севастополя та під час розгляду скарг у ВВКА при Кабінеті Міністрів України, про які зазначав позивач;
- суд першої інстанції порушив приписи ч.5 ст.252 КАС України, а саме не правильно обрахував шестимісячний строк з дня вчинення дисциплінарного проступку, оскільки відповідно до усталеної практики та практики дисциплінарних органів адвокатського самоврядування вчинене позивачем порушення правил адвокатської етики є триваючим і може бути припинене ;
- фактично висновки, зроблені Одеським окружним адміністративним судом, поставлено під сумнів доцільність існування встановленого законом інституту звернення зі скаргою на поведінку адвоката та притягнення до дисциплінарної відповідальності , оскільки і окрема Ухвала, яка стала підставою для здійснення дисциплінарного провадження, була прийнята судом у 2007 році, тобто постановлена поза межами строку притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, який відповідно до висновків суду першої інстанції закінчився у серпні 2004 року;
- суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду, зроблені у постановах під час вирішення подібних спорів, на які ВКДКА посилалася у запереченні на відповідь на відзив від 09.09.2024, а саме: постанови Верховного Суду: від 11.04.2018 у справі № 804/401/17, 09 серпня 2019 року у справі № 1540/4358/18, від 14 липня 2022 року у справі № 420/3082/20:
- висновки суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні фактично є перейманням на себе непритаманних йому функцій здійснення оцінки доказів та здійснення кваліфікації вчиненого позивачем проступку в частині неналежного оформлення договірних відносин з клієнтом свідчать про порушення судом першої інстанції приписів статті 2 КАС України та висновків щодо її застосування, які містяться у постановах Верховного Суду з у постановах від 25 червня 2018 року у справі № 810/1972/17, від 24 червня 2020 року у справі № 813/2639/18, від 14 грудня 2020 року у справі № 821/1030/17, від 10 червня 2021 року у справі № 826/15590/15 (щодо встановлених меж надання судами оцінки рішенням дисциплінарних органів на відповідність критерію «легальності», не втручаюсь у дискрецію та не здійснюючи їх оцінки на відповідність критерію «доцільності», тобто, не здійснюючи переоцінку доказів у справі на предмет їх достатності) ;
- суд першої інстанції не врахував, що його рішення потягне за собою автоматичне поновлення свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю, без повторного складання кваліфікаційних  екзаменів.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що позивач - ОСОБА_1 станом на 2007 рік був адвокатом та займався адвокатською діяльністю.
Апеляційним судом м.Севастополя була винесена окрема ухвала від 05.10.2007 стосовно адвоката Копчинського О.Ю. та направлена на адресу Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Севастополя.
В ухвалі зазначено, що органами досудового слідства громадянин ОСОБА_2 обвинувачувався у скоєнні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.115, ч.4 ст.152, ч.3 ст.153, ст.185 Кримінального Кодексу України. Ухвалою Апеляційного суду м. Севастополя від 05.10.2007 кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_2 була закрита у зв`язку із відмовою прокурора від обвинувачення. Як зазначено в ухвалі під час розгляду цієї кримінальної справи по суті судом були виявлені грубі порушення вимог Кримінально-процесуального Кодексу України, у тому числі порушення права ОСОБА_2 на захист. В основу обвинувачення ОСОБА_2 були покладені тільки його покази на досудовому слідстві, а потім у суді він відмовився від них пояснюючи тим, що вимушений був оговорити себе в скоєні особливо тяжкого злочину у зв`язку з тим, що відносно нього застосовувались під час досудового слідства протизаконні методи. Про ці факти він заявив слідчому і прокурору Нахімовського району м.Севастополя в присутності адвоката Копчинського О.Ю., але вони не реагували. Безпосередньо адвокат Копчинський О.Ю. переконував підписувати покази, хоча був обізнаний про те, що обвинувачений себе оговорює. Крім того, в ухвалі суд зазначив, що адвокат Копчинський О.Ю. був допущений до участі у справі ОСОБА_2 у відповідності із наданою угодою № 04 від 30.12.2003, яка долучена до матеріалів кримінальної справи, та в якій вбачається, що особа вступає в справу в порядку ст.ст.44-47 КПК України. Між тим судом встановлено, що з адвокатом Копчинським О.Ю. ні обвинувачений, ні його родичі угоди на захист не укладали, в справі також відсутня постанова слідчого про призначення ОСОБА_2 захисника, як це вимагає ч.3 ст.47 КПК України. За думкою колегії суддів це є грубим порушенням права ОСОБА_2 на захист. У зв`язку із незаконним обвинуваченням ОСОБА_2 він тривалий час знаходився під вартою. Колегія суддів вважала, що зазначені вище факти свідчать про вкрай недобросовісне та недопустиме відношення до своїх професійних обов`язків адвоката ОСОБА_1 
05.11.2007 головою дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Севастополя було порушено дисциплінарне провадження відносно адвоката ОСОБА_1 
20.11.2007 Дисциплінарна палата Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Севастополя прийняла рішення про застосування до адвоката ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження.
Дане рішення мотивоване тим, що адвокатом Копчинським Олександром Юзіковичем порушено вимоги ст. 47 КПК України, а саме він вступив у справу по захисту прав та інтересів ОСОБА_2 не на підставі угоди з останнім або його родичами, не за призначенням КДКА, а за власною ініціативою і за особистим проханням прокурора. Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_2 не просив слідчого забезпечити йому захисника в порядку ст. 47 КПК України, слідчим Форсюком Зазовський В.А., а також його родичі, були позбавлені можливості в реалізації права на вільний вибір захисника, що є грубим порушенням прав ОСОБА_2 на захист. Також ОСОБА_1 порушено вимоги ст. 48 КПК України, ст. 7 Закону України “Про адвокатуру”, п. 2 ст. 32 Правил адвокатської етики, а саме, ним не було використано всі передбачені законом засоби захисту. Дізнавшись від ОСОБА_2 про застосування до нього недозволених методів дізнання та досудового слідства, в результаті чого ОСОБА_2 був вимушений оговорити себе в здійсненні особливо тяжкого злочину, адвокат Копчинський О.Ю. не звернувся ні з письмовими, ні з усними заявами до слідчого або прокурора про перевірку даних фактів. Також адвокат Копчинський О.Ю. не заявив клопотань про негайне медичне освідування підзахисного. Крім того, адвокат Копчинський О.Ю. не реалізував своє право на побаченні з підзахисним і розмову з ним віч-на віч до першого допиту, а також на побачення з ним в наступному.
ОСОБА_2 звернувся до Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури зі скаргою, оскільки вважав, що рішення дисциплінарної палати Севастопольської міської КДКА є занадто м`яким, та просив його скасувати і прийняти більш суворі міри дисциплінарного покарання.
Також Голова Севастопольської міської КДКА направив подання Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури про застосування більш суворого дисциплінарного стягнення до адвоката ОСОБА_1 – анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
21.03.2008 Вища кваліфікаційна комісія адвокатури при Кабінеті Міністрів України прийняла рішення № V/3-61, яким вирішила: скаргу ОСОБА_2 та подання голови Севастопольської міської Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, ОСОБА_4 , на рішення дисциплінарної палати Севастопольської міської КДКА від 20.11.2007 задовольнити; рішення дисциплінарної палати Севастопольської міської Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 20.11.2007 щодо адвоката ОСОБА_1 – скасувати; прийняти справу до свого провадження; за грубе порушення ст.7 Закону України „Про адвокатуру”, ст.ст.15-17 Правил адвокатської етики, Присяги адвоката, притягнути адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності і застосувати до нього дисциплінарне стягнення у вигляді анулювання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.
Вища кваліфікаційна комісія адвокатури при Кабінеті Міністрів України в мотивувальній частині вказала, що “…адвокат Копчинський О.Ю. за пропозицією прокурора Нахімовського району м.Севастополя прийняв участь у слідчих діях у зв`язку із затриманням громадянина ОСОБА_2 за підозрою у скоєнні особливо тяжкого злочину.
Не зважаючи на те, що ОСОБА_2 неодноразово скаржився адвокатові на застосування до нього протизаконних методів фізичного насилля, адвокат не заявив письмових клопотань слідчому про медичне обстеження підзахисного. У слідчому ізоляторі не спілкувався з підзахисним віч-на-віч, тільки бачив його безпосередньо при проведені слідчих дій.
Адвокат Копчинський О.Ю. пропонував ОСОБА_2 підписувати покази не зважаючи на те, що він заявив про непричетність до скоєння злочину.
Адвокат Копчинський О.Ю. у своєму письмовому поясненні посилається на те, що обрав правильну правову позицію, порушення КПК України, які допускав слідчий, негативно не вплинули на його підзахисного. Така позиція адвоката була погоджена з підзахисним ОСОБА_2 і адвокат мав намір використовувати недоліки слідства у суді з метою його виправдання, а тому він не заявляв ніяких клопотань.
На засіданні дисциплінарної палати Севастопольської міської КДКА адвокат Копчинський О.Ю. підтвердив свою правову позицію під час захисту ОСОБА_2 на досудовому слідстві і вважає, що окрема Ухвала Апеляційного суду м.Севастополя відносно нього є необґрунтованою.
Вища кваліфікаційна комісія адвокатури вважає, що такі дії адвоката Копчинського О.Ю. є грубим порушенням ст.7 Закону України „Про адвокатуру”, якою передбачено: „При здійсненні своїх професійних обов`язків адвокат зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог чинного законодавства, використовувати всі передбачені законом засоби захисту прав і інтересів громадян та юридичних осіб і не має права використовувати свої повноваження на шкоду особі, в інтересах якої прийняв доручення, та відмовитись від прийнятого на себе захисту підозрюваного, обвинуваченого, підсудного.”
Фактично адвокат Копчинський О.Ю. сприяв незаконним діям слідчого, який позбавив підозрюваного ОСОБА_2 самостійно обрати собі захисника, чим порушив його право на захист.
Підписуючи процесуальні документи, адвокат ОСОБА_1 недобросовісно виконував свої професійні обов`язки по захисту громадянина ОСОБА_2 , проявив некомпетентність та безпринципність і своєю бездіяльністю відсторонився від захисту, чим було грубо порушено Конституційне право ОСОБА_2 на правову допомогу (ст.59 Конституції України).
Адвокат ОСОБА_1 , надаючи угоду слідчому на право участі у справі в порядку ст.ст.44-47 КПК України, грубо порушив вимоги ст.ст. 15-17 Правил адвокатської етики, які врегульовують порядок укладення угоди на надання правової допомоги. Як вбачається з положень цих статей, підставою для надання правової допомоги може бути угода з клієнтом або призначення адвоката.
З боку адвоката ОСОБА_1 також була порушена Присяга адвоката (ст.15 Закону України „Про адвокатуру”), яка зобов`язує адвоката з високою громадянською відповідальністю виконувати покладені на нього обов`язки, бути завжди справедливим і принциповим, чесним і уважним до людей, суворо зберігати адвокатську таємницю, всюди і завжди берегти чистоту звання адвоката, бути вірним Присязі.
Вища кваліфікаційна комісія адвокатури вважає, що адвокат Копчинський О.Ю., захищаючи громадянина ОСОБА_2 на досудовому слідстві, повинен був вжити всі свої знання, професійну майстерність для належного захисту, не лишати без належної уваги всі скарги, заяви, повідомлення підзахисного. Неналежне виконання своїх професійних обов`язків адвокатом потягнуло за собою знаходження тривалий час ОСОБА_2 під вартою.”.
Позивач уважав рішенням Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Севастополя від 20.11.2007 та рішення Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури при Кабінеті Міністрів України від 21.03.2008 щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а тому звернувся до суду з даною позовною заявою.

Висновок суду першої інстанції.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані рішення ухвалено поза межами строку притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності, визначеного п. 34 Положення про кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури, отже вони є протиправними та підлягають скасуванню.
Водночас суд першої інстанції посилаючись на наявність дискреційних повноважень фактично погодився із висновками відповідача про порушення позивачем приписів ст.7 Закону України „Про адвокатуру” від 19 грудня 1992 року N 2887-XII, ст.ст.15-17 Правил адвокатської етики.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статі 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1, 5, ст.13 Закону України “Про адвокатуру” від 19.12.1992 № 2887-XII (тут і далі - у редакції, яка була чинною на момент прийняття оскаржуваних рішень, далі – Закон №2887-XII ) для визначення рівня професійних знань осіб, які мають намір займатися адвокатською діяльністю, вирішення питань про дисциплінарну відповідальність адвокатів у Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі утворюються строком на 3 роки кваліфікаційно-дисциплінарні комісії адвокатури. Ці комісії утворюються у складі двох палат - атестаційної та дисциплінарної.
Дисциплінарна палата утворюється у складі 9 членів, до неї входять 5 адвокатів, 2 судді, по одному представнику від управління юстиції Ради Міністрів Республіки Крим, обласної, Київської і Севастопольської міської державної адміністрації, відділення Спілки адвокатів України. Рішення про притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності приймається відкритим голосуванням двома третинами голосів від загальної кількості членів палати.
Порядок організації і діяльності кваліфікаційно-дисциплінарної комісії визначається Положенням про неї, яке затверджується Президентом України.
Згідно ст. 14 Закону № 2887-XII Вища кваліфікаційна комісія адвокатури розглядає скарги на рішення кваліфікаційно-дисциплінарних комісій. Вона має право скасовувати або змінювати рішення кваліфікаційно-дисциплінарних комісій.
Вища кваліфікаційна комісія адвокатури утворюється при Кабінеті Міністрів України. До складу Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури входять по одному представнику від кожної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, Верховного Суду України, Міністерства юстиції України, Спілки адвокатів України.
Порядок діяльності Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури регулюється Положенням про неї, яке затверджується Президентом України. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст.16 Закону № 2887-XII за порушення вимог цього Закону, інших актів законодавства України, що регулюють діяльність адвокатури, Присяги адвоката України рішенням дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії до адвоката можуть бути застосовані такі дисциплінарні стягнення:
- попередження;
- зупинення дії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на строк до одного року;
- анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Рішення про накладення дисциплінарного стягнення може бути оскаржено до Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури або в судовому порядку.
За приписами ст. 17 Закону № 2887-XII адвокатська діяльність може бути припинена рішенням кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, а видане свідоцтво анульоване у випадках:
- засудження адвоката за вчинення злочину - після набрання вироком законної сили;
- обмеження судом дієздатності або визнання адвоката недієздатним;
- грубого порушення вимог цього Закону та інших актів законодавства України, які регулюють діяльність адвокатури, Присяги адвоката України. 
Згідно з ч. 1 ст.7 Закону № 2887-XII при здійсненні своїх професійних обов`язків адвокат зобов`язаний неухильно додержувати вимог чинного законодавства, використовувати всі передбачені законом засоби захисту прав і законних інтересів громадян та юридичних осіб і не має права використовувати свої повноваження на шкоду особі, в інтересах якої прийняв доручення, та відмовитись від прийнятого на себе захисту підозрюваного, обвинуваченого, підсудного.
Положення про кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури та Положення про Вищу кваліфікаційну комісію адвокатури, затверджені Указом Президента України від 05.05.1993 № 155/93.
Пункт 3 Положення про кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури (в редакції, яка була чинною на момент прийняття оскаржуваних рішень) передбачає, що основним завданням кваліфікаційно-дисциплінарної комісії є визначення рівня професійних знань осіб, які мають намір займатися адвокатською діяльністю, та вирішення питань про дисциплінарну відповідальність адвокатів.
Згідно пункту 4 Положення про кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури, у своїй діяльності кваліфікаційно-дисциплінарна комісія керується Конституцією України, актами законодавства України, актами Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури, прийнятими в межах її компетенції, а також цим Положенням.
Відповідно до п. 15, 15-1, 17 Положення про кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури, дисциплінарна палата кваліфікаційно-дисциплінарної комісії:
- розглядає скарги громадян, окремі ухвали судів, постанови суддів, постанови, подання слідчих органів, голови кваліфікаційно-дисциплінарної комісії або її членів, заяви адвокатських об`єднань, підприємств, установ, організацій на дії адвокатів;
- вирішує питання про притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності розглядає порушені з цих питань справи приймає рішення про застосування дисциплінарного стягнення або про відмову у притягненні адвоката до дисциплінарної відповідальності; 
- узагальнює дисциплінарну практику палати та адвокатських об`єднань за рік. 
Повноваження кваліфікаційно-дисциплінарної комісії реалізуються на засіданнях комісії, скликання та проведення яких здійснюється відповідно до правил, встановлених для засідань палат, головою кваліфікаційно-дисциплінарної комісії (його заступниками) з врахуванням кількісного складу обох палат під час застосування правил про кворум, порядок прийняття рішень тощо.
Підготовка засідання палати забезпечується її головою, заступником голови або за дорученням голови одним з членів палати. Голова палати визначає час і місце проведення засідання палати і не пізніш як за 10 днів повідомляє про це осіб, щодо яких вирішуватиметься питання, та інших осіб, які повинні взяти участь у засіданні палати. 
Відповідно до п. 24 Положення про кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури рішення дисциплінарної палати про притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності приймається відкритим голосуванням двома третіми голосів від загальної кількості членів палати.
Рішення викладається в письмовій формі з наведенням мотивів його прийняття і підписується головуючим на засіданні та членами палати, які брали участь у засіданні.
Згідно з п. 34 Положення про кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури дисциплінарне стягнення до адвоката застосовується безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніш як через місяць з дня його виявлення, не рахуючи часу хвороби адвоката або перебування його у відпустці.
Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніш як через шість місяців з дня вчинення проступку. 
Відповідно до п. 35 Положення про кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури справа про притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності повинна бути розглянута не пізніш як у місячний строк з дня її порушення. 
Пунктом 36 Положення про кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури передбачено, що за порушення вимог Закону України "Про адвокатуру", інших актів законодавства України, що регулюють діяльність адвокатури, і Присяги адвоката України рішенням дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії до адвоката можуть бути застосовані такі дисциплінарні стягнення:
- попередження;
- зупинення дії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на строк до одного року;
- анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
За приписами п. 38 Положення про кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури під час розгляду справи участь адвоката, який притягається до дисциплінарної відповідальності, є обов`язковою. Повторна неявка адвоката без поважних причин не перешкоджає розглядові справи у його відсутності.
У ході засідання адвокат, який притягається до дисциплінарної відповідальності, має право в будь-який момент заявляти клопотання і давати додаткові пояснення. За розсудом дисциплінарної палати можуть бути заслухані повідомлення інших осіб, запрошених з ініціативи як адвоката, так і палати, оголошені документи і досліджені інші матеріали, що є у справі, і ті, що подані додатково.
Рішення виноситься у відсутності адвоката, щодо якого порушено дисциплінарну справу.
Пунктами 2, 3, 4, Положення про Вищу кваліфікаційну комісію адвокатури(тут і далі - у редакції, яка була чинною на момент прийняття оскаржуваних рішень), передбачено, що Вища кваліфікаційна комісія адвокатури утворюється при Кабінеті Міністрів України.
Строк повноважень комісії становить три роки, починаючи э дня першого її засідання. 
Основним завданням Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури є розгляд скарг на рішення кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури у Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.
У своїй діяльності Вища кваліфікаційна комісія адвокатури керується Конституцією України, актами законодавства України, а також цим Положенням. 
Відповідно до пп. “а” п. 10 Положення про Вищу кваліфікаційну комісію адвокатури Вища кваліфікаційна комісія адвокатури розглядає скарги:
- на рішення кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури або їх палат про:
- відмову в допуску до кваліфікаційних іспитів;
- відмову у видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю;
- анулювання рішення атестаційної палати про видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю;
- накладення на адвоката дисциплінарного стягнення;
- припинення адвокатської діяльності та анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю;
- на дії кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури, їх палат або членів палат, вчинені з порушенням чинного законодавства.
За приписами п. 17 Положення про Вищу кваліфікаційну комісію адвокатури Вища кваліфікаційна комісія адвокатури має право запрошувати на засідання комісії осіб, які звернулися зі скаргою на рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, представників адвокатських об`єднань, підприємств, установ, організацій, а також службових осіб.
Відповідно до п. 18-23 Положення про Вищу кваліфікаційну комісію адвокатури скарги на рішення кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури розглядаються у місячний строк з дня надходження.
У разі складності обставин, пов`язаних зі скаргою, чи потреби в додатковій їх перевірці голова Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури може продовжити строк розгляду скарги до трьох місяців, письмово повідомивши про це особу, яка подала скаргу.
Розгляд скарги на засіданні Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури починається доповіддю голови комісії, його заступника або одного з членів комісії, який попередньо вивчав скаргу, справу і документи, що надійшли з кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури. Потім заслуховуються запрошені на засідання особи, досліджуються необхідні матеріали і документи.
На засіданні комісії ведеться протокол, який підписують голова і секретар комісії. 
У результаті розгляду справи Вища кваліфікаційна комісія адвокатури може ухвалити таке рішення:
- залишити рішення палати або кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури без змін, а скаргу без задоволення;
- змінити рішення;
- скасувати рішення і надіслати справу в ту саму кваліфікаційно-дисциплінарну комісію для нового розгляду або закрити справу або прийняти справу до свого провадження, розглянути її по суті та постановити нове рішення.
Рішення Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури є остаточним. 
Рішення Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури приймаються таємним голосуванням більшістю голосів від загальної кількості членів комісії.
Рішення викладається в письмовій формі з наведенням мотивів його прийняття і підписується головуючим на засіданні.
Член комісії може особисто або спільно з іншими членами комісії викласти окрему думку щодо рішення комісії. Окрема думка додається до справи. 
У рішенні Вищої кваліфікаційної комісії повинно бути зазначено: назву комісії, її склад, місце і час засідання, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка подала скаргу, короткий зміст оскарженого рішення, суть скарги, висновок у справі, мотиви прийнятого рішення та результати розгляду справи. 
У триденний строк рішення комісії має бути видано особі, щодо якої воно винесено. 
Переглядаючи рішення суду першої інстанції, вирішуючи питання щодо правильності застосування судом норм чинного законодавства, а також щодо обґрунтованості поданої апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Як правильно встановив суд першої інстанції, предметом оскарження у цій справі є рішення Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Севастополя від 20.11.2007 та рішення Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури при Кабінеті Міністрів України від 21.03.2008 щодо притягнення адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
Ці рішення оскаржуються позивачем, оскільки, на його думку, є такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства та порушують його права. 
Як мовилось раніше, суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленими частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Вирішуючи справу суд першої інстанції навівши/урахувавши правові позиції Верховного суду, котрі викладені у постановах від від 10.06.2021 у справі №826/15590/15; 02.07.2020 у справі № 813/2876/18, 10.11.2022 у справі № 826/14291/17, 14.12.2020 у справі №821/1030/17, 26.01.2023 у справі № 420/5597/19), виснував, що може надати правову оцінку рішенню Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Севастополя від 20.11.2007 та рішенню Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури при Кабінеті Міністрів України від 21.03.2008 щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності виключно у контексті дотримання відповідної процедури, не втручаючись у надану відповідачами юридичну оцінку доказам, зібраним у ході процедури проведення перевірки відомостей про дисциплінарний проступок адвоката на предмет їх достатності. При цьому Рішення суду в цій частині сторонами не оскаржене.
Вирішуючи спірне питання щодо пропуску строку притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності суд першої інстанції зазначає про таке.
Як встановлено під час розгляду справи, позивач стверджує, що у кримінальну справу адвокат Копчинськии? Олександр Юзикович вступив як захисник 30 грудня 2003 року. Діі? ОСОБА_1 , які члени дисциплінарноі? палати визнали як проступок, що виразився у неналежному здіи?сненні захисту ОСОБА_2 , є триваючим і моментом і?х закінчення є останніи? день участі ОСОБА_1 у справі, тобто лютии? 2004 року. 
З лютого 2004 року по жовтень 2007 року захист обвинуваченого здіи?снював адвокат ОСОБА_5 , якии? після проведення повторноі? судово-медичноі? біологічноі? експертизи передав справу іншому адвокату Украі?ни. 
Разом з тим, відповідач як у суді першої, так і у суді апеляційної інстанції вважає неправильним спосіб обрахування строку притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності з дати останнього дня його участі у кримінальній справі (лютий 2004 року), оскільки характер вчиненого позивачем порушення має триваючий характер, а моментом його припинення є момент відмови прокурора від обвинувачення та закриття кримінальної справи, тобто 05.10.2007 або належним чином виконання позивачем умов угоди(договору) щодо представництва інтересів клієнта, що до цього часу не виконано (див. а.с. 7 апеляційної скарги).
Так, як зазначалось  вище , за  приписами пункту  34 Положення про кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури, дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше як через шість місяців з дня вчинення проступку. 
Матеріалами справи встановлено, та не заперечується сторонами, що 16.10.2007 до дисциплінарної палати Севастопольської міської Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури надійшла окрема Ухвала Апеляційного суду Севастополя від 05.10.2007 стосовно адвоката Копчинського О.Ю. 
В Ухвалі зазначено, що органами досудового слідства громадянин ОСОБА_2 обвинувачувався у скоєнні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст. 115, 4.4 ст. 152, ч.3 ст.153, ст.185 Кримінального Кодексу України. 
Ухвалою Апеляційного суду Севастополя від 05.10.2007 року кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_2 була закрита у зв?язку із відмовою прокурора від обвинувачення. 
Як зазначено в Ухвалі під час розгляду цієї кримінальної справи по суті, судом були виявлені грубі порушення вимог Кримінально-процесуального Кодексу України, у тому числі порушення права ОСОБА_2 на захист.
В основу обвинувачення ОСОБА_2 були покладені тільки його покази на досудовому слідстві, а потім у суді він відмовився від них пояснюючи тим, що вимушений був оговорити себе в скоєні особливо тяжкого злочину у зв?язку з тим, що відносно нього застосовувались під час досудового слідства протизаконні методи. Про ці факти він заявив слідчому і прокурору Нахімовського району Севастополя в присутності адвоката Копчинського О.Ю., але вони не реагували. Безпосередньо адвокат Копчинський О.Ю. переконував підписувати покази, хоча був обізнаний про те, що обвинувачений себе оговорює.
Крім того, в Ухвалі суд зазначив, що адвокат Копчинський О.Ю. був допущений до участі у справі ОСОБА_2 у відповідності із наданою угодою № 04 від 30.12.2003, яка долучена до матеріалів кримінальної справи, та в якій вбачається, що особа вступає в справу в порядку ст.ст.44-47 КПК України. Між тим суд встановив, що з адвокатом Копчинським О.Ю. ні обвинувачений, ні його родичі угоди на захист не укладали, в справі також відсутня постанова слідчого про призначення ОСОБА_2 захисника, як це вимагає 4.3 ст.47 КПК України. За думкою колегії суддів це є грубим порушенням права ОСОБА_2 на захист. У зв`язку із незаконним обвинуваченням ОСОБА_2 він тривалий час знаходився під вартою.
Як вбачається з рішення ВККА від 21.03.2008, адвокат Копчинський О.Ю. за пропозицією прокурора Нахімовського району м. Севастополя прийняв участь у слідчих діях у зв`язку із затриманням громадянина ОСОБА_2 за підозрою у скоєнні особливо тяжкого злочину.
Вища кваліфікаційна комісія адвокатури вважає, що адвокат Копчинський О.Ю., захищаючи громадянина ОСОБА_2 на досудовому слідстві, повинен був вжити всі свої знання, професійну майстерність для належного захисту, не лишати без належної уваги всі скарги, заяви, повідомлення підзахисного.
Отже, як вбачається з оскаржуваних рішень, відповідачами було встановлено порушення адвокатом Копчинським О.Ю. ст.7 Закону України „Про адвокатуру”, ст.ст. 15-17 Правил адвокатської етики, які він вчинив саме під час досудового слідства.
Доказів того, що з лютого 2004 року захист обвинуваченого здіи?снював адвокат Копчинський О.Ю. відповідачами ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції не надано.
Як вбачається з Ухвали Апеляційного суду Севастополя від 05.10.2007, в ході розгляду кримінальної справи по суті в подальшому адвокатом Зазовського В.А. був ОСОБА_6 .
З урахуванням наведеного, а також в аспекті оцінки аргументів сторін , суд першої інстанції правильно відхилив доводи відповідача, що моментом скоєння порушення є момент відмови прокурора від обвинувачення та закриття кримінальної справи, тобто 05.10.2007, оскільки після лютого 2004 року позивач не приймав участі у кримінальній справі.
Підтримуючи такий висновок суду першої інстанції колегія суддів виходить із таких міркувань.
Перш за все, колегія суддів завертає увагу що у спірних правовідносинах визначення строку притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності (стаття 34 Положення про кваліфікаційну-дисциплінарну комісію адвокатури) відрізняється від правил обчислення такого строку, котрий зазначений у частині 2 статті 35 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI, за змістом якої адвокат може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності протягом року з дня вчинення дисциплінарного проступку.
У постанові від 11.12.2018 у справі №810/1224/17 (К/9901/17539/18), провадження №11-733апп18, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у чинному законодавстві України не визначено поняття «триваюче правопорушення». Разом з тим за загальноприйнятим у теорії права визначенням триваючим вважають правопорушення, яке починається з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, коли винна особа не виконує конкретний покладений на неї обов`язок або виконує його неповністю чи неналежним чином, а потім така бездіяльність триває протягом певного проміжку часу до моменту виконання установлених обов`язків або виявлення правопорушення.
Отже, за загальним правилом триваюче правопорушення припиняється за наявності однієї з двох вищевказаних умов: 1) виконання установлених обов`язків; 2) виявлення правопорушення.
Суд першої інстанції визначив, що моментом припинення триваючого правопорушення є останній день представництва позивача у кримінальній справі за обвинуваченням громадянина ОСОБА_2 , тобто лютий 2004 року.
Апелянт наполягав, що припинення триваючого порушення відбувається належним виконанням позивачем умов угоди (договору) щодо представництва інтересів клієнта (що до цього часу не виконано) (І) або, як зазначила ВККА при КМУ у запереченні наданому до Нахимівського районного суду м.Севастополя 30.10.2008 - моментом відмови прокурора від обвинувачення та постановлення виправданого вироку, тобто 05.10.2007.
Вирішуючи спірне питання, колегія суддів звертає увагу на те, що характер кожного триваючого правопорушення оцінюється судом у кожному конкретному випадку індивідуально ( див. постанову Верховного Суду від 13.09.2023 у cправі № 902/466/22)
Отже з урахуванням обставин у справі, яка розглядається апеляційний суд вважає за необхідним застосувати практику Верховного Суду, котра на переконання суду, розширює/диференцює розуміння припинення триваючого правопорушення.
Так, зокрема, у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 справа №464/2638/17 зазначено: «…триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону…».
У пункті 68 постанови Верховного Суду від 27.06.2024 по справі № 160/3693/24 також зазначено, що триваюче правопорушення припиняється лише у випадку: усунення стану за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє правопорушення; виконанням обов`язку відповідним суб`єктом; припиненням дії відповідної норми закону.
Аналогічна позиція також  викладена у постанові Верховного Суд,  від 28.11.2024 по справі № 580/6572/22.
Тобто, триваюче правопорушення припиняється у тому числі і у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок.
Беручи до уваги той факт, що з лютого 2004 року позивач не здійснював представництво клієнта у судових органах, внаслідок його заміни на іншого адвокати , колегія суддів з урахуванням положень приписів статей 44, 46 КПК України 1961 року, уважає, що з моменту заміни позивача (адвоката) у кримінальній справі всі повноваження перейшли до іншого адвоката, отже втративши статус учасника справи-захисника, позивач втратив процесуальне право звертатись в інтересах громадянина ОСОБА_2 , а відтак в силу наведених обставин не міг усунути стан за якого об`єктивно існував цей обов`язок чи виконати відповідні обов`язки.
Обираючи саме такий підхід відповідного тлумачення припинення триваючого правопорушення у спірних правовідносинах, колегія суддів застосовує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 (Пз/9901/22/18), за змістом якої, норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.
На користь цього висновку колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі- ЄСПЛ), викладену у справі Волков проти України  від 09.01.2013 заява №21722/11, за змістом якої застосування строку давності притягнення до дисциплінарної відповідальності було важливим для забезпечення принципу юридичної визначеності. Не застосувавши будь-який строк давності в його справі, державні органи порушили право заявника на справедливий судовий розгляд, оскільки заявник був поставлений у скрутне становище, адже він мав будувати свій захист щодо подій, деякі з яких відбулися у віддаленому минулому ( див. п.137.138 вказаного рішення).
Наведених вище міркувань достатньо, аби дати суду підстави дійти висновку, що у спірних правовідносинах моментом припинення триваючого дисциплінарного проступку позивача є момент визначений судом першої інстанції, а саме лютий 2004 року , а відтак відповідні доводи апелянта слід відхилити.
При цьому колегія суддів зазначає, що у своєму рішенні від 21.03.2008 відповідач - ВККА лише констатував наявність складу дисциплінарного проступку, без будь-якого конкретного аналізу ситуації позивача, який притягався до відповідальності, відносно відсутності підстав для застосування строку притягнення до відповідальності, незважаючи на той факт, що це було в межах його компетенції, а заявник чітко порушував це питання у своїй скарзі та надав відповідні докази
З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що оскаржувані рішення ухвалено поза межами строку притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності, визначеного п. 34 Положення про кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури.
Також суд першої інстанції ґрунтовно відхилив посилання відповідача на те, що за відсутності доказів належного припинення договірних відносин між адвокатом та клієнтом, позивач перебуває надалі у стані безперервного продовження порушення, з огляду на таке.
Як вбачається з Ухвали Апеляційного суду Севастополя від 05.10.2007, суд зазначив, що адвокат Копчинський О.Ю. був допущений до участі у справі ОСОБА_2 у відповідності із наданою угодою № 04 від 30.12.2003, яка долучена до матеріалів кримінальної справи, та в якій вбачається, що особа вступає в справу в порядку ст.ст.44-47 КПК України. Між тим судом встановлено, що з адвокатом Копчинським О.Ю. ні обвинувачений, ні його родичі угоди на захист не укладали, в справі також відсутня постанова слідчого про призначення ОСОБА_2 захисника, як це вимагає 4.3 ст.47 КПК України. 
Крім того, відповідач у своїх запереченнях також зазначає, що факту оформлення договірних відносин між позивачем з клієнтом про призначення ОСОБА_1 адвокатом не встановлено.
Враховуючи наведене, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази оформлення договірних відносин між позивачем з клієнтом про призначення ОСОБА_1 адвокатом, за умови наявності факту його заміни у порядку статті 46 КПК України 1961 р, не можна стверджувати про перебування позивача у договірних відносинах із клієнтом.
При цьому, суд першої інстанції ґрунтовно відхилив твердженням відповідача, що у разі відсутності доказів належного укладання договору позивача із клієнтом дисциплінарне порушення здійснюється потім безперервно до надання доказів укладання та розірвання договору, оскільки Апеляційним судом м.Севастополя встановлено, що з адвокатом Копчинським О.Ю. ні обвинувачений, ні його родичі угоди на захист не укладали.
З огляду на вищевикладене, враховуючи, що оскаржуване рішення Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури при Кабінеті Міністрів України від 21.03.2008 щодо притягнення адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ухвалено поза межами строку притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності, визначеного п. 34 Положення про кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури, суд приходить до висновку, що вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо позовних вимог в частині скасування рішення Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Севастополя від 20.11.2007, суд першої інстанції виходив із таких міркувань.
Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, 20.11.2007 Дисциплінарна палата Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Севастополя прийняла рішення про застосування до адвоката ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження (а.с.77-79, т.2).
Вища кваліфікаційна комісія адвокатури при Кабінеті Міністрів України, рішенням № V/3-61 від 21.03.2008, скасувала рішення дисциплінарної палати Севастопольської міської Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 20.11.2007 щодо адвоката ОСОБА_1 , прийняла справу до свого провадження; за грубе порушення ст.7 Закону України „Про адвокатуру”, ст.ст.15-17 Правил адвокатської етики, Присяги адвоката, притягнула адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності і застосувати до нього дисциплінарне стягнення у вигляді анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.95-98,т.2).
Разом з тим, за наслідком розгляду даної справи, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність та скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури при Кабінеті Міністрів України № V/3-61 від 21.03.2008, таким чином рішення дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Севастополя від 20.11.2007 залишиться чинним.
Однак, з огляду на вищевикладене, рішення дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Севастополя від 20.11.2007 про застосування до адвоката ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження, також ухвалено поза межами строку притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності, визначеного п. 34 Положення про кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури, а тому правильним є висновок суду першої інстанції, що вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо позовної вимоги позивача в частині визнання незаконними дій Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Севастополя та Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури при Кабінеті Міністрів України щодо притягнення адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, а також щодо припинення дисциплінарного провадження по справі № 01 щодо ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що в частині відмови у задоволенні позову рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось, а тому відповідно до частини 1 статті 308 КАС України апеляційний суд не дає правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Доводи апеляційної скарги.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги з того приводу, що рішенням суду першої інстанції не було встановлено будь-яких процедурних порушень під час здійснення дисциплінарного провадження у КДКА м. Севастополя та під час розгляду скарг у ВВКА при Кабінеті Міністрів України, про які зазначав позивач, оскільки за висновком суду першої інстанції, вищенаведені позивачем обставини не слугували підставою для скасування оскаржуваних рішень
Не є переконливими також посилання апелянта про неврахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, зроблені у постановах під час вирішення подібних спорів, на які ВКДКА посилалася у запереченні на відповідь на відзив від 09.09.2024, а саме: постанови Верховного Суду: від 11.04.2018 у справі № 804/401/17, 09 серпня 2019 року у справі № 1540/4358/18, від 14 липня 2022 року у справі № 420/3082/20:
Так, зокрема, у вказаних справах Верховний Суд стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами зазначив, що Європейський суд з прав людини виробив позицію, згідно з якою за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору. (див. наприклад п. 65 постанови Верховного Суду від 14.07.2022  у справі №420/3082/20).
Тобто межі дискреції суб`єкта владних повноважень не можуть бути неосяжними (див. наприклад , постанову Верховного Суду від 03.06.2024 по справі №990/190/23)
ЄСПЛ неодноразово підкреслював важливість поважання меж між судовою та виконавчою владою. Органи влади повинні діяти в межах своїх повноважень, а суди мають обов`язок забезпечити захист прав осіб, не втручаючись безпосередньо в дискреційні рішення, якщо ці рішення не порушують права людини. Втручання суду повинно бути обґрунтованим і виправданим, інакше воно може порушити принципи розподілу влади. У справі "Hornsby v. Greece" від 19.03.1997, no.18357/91 ЄСПЛ розглядав питання, чи є втручання суду у виконавчі повноваження державних органів обґрунтованим, якщо це призводить до порушення права на справедливий суд. Суд дійшов висновку, що навіть у разі дискреційних повноважень органів державної влади, коли йдеться про захист прав осіб, суди повинні мати можливість втручатися для забезпечення правопорядку та прав людини, якщо їх порушення є очевидним.
Стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами суб`єкта владних повноважень ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); рішення у справі "Брайєн проти Об`єднаного Королівства" (Bryan v. the United Kingdom); рішення у справі "Путтер проти Болгарії" (Putter v. Bulgaria № 38780/02).
Колегія суддів зазначає, що окресленого в апеляційній скарзі вторгнення у дискреційні повноваження Комісії не було, бо суд зосередився виключно на дотриманні процедури притягнення позивача до дисциплінарної справи,  зокрема, дотримання строку притягнення до дисциплінарної відповідальності на тому, чи був притягнутий позивач на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, чи з огляду на всі обставини, що мають значення для винесення оспореного рішення відповідача .
Рішення суду першої інстанції не містить приписів, якими відповідача зобов`язано   до вчинення конкретно визначеної дії, котра є винятково у компетенції Комісії.
Разом з тим, у рішенні ЄСПЛ від 2 червня 2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».
Отже за умови, що законодавство не містить конкретних меж та порядку реалізації дискреційних повноважень, це не може слугувати підставою для відмови особі у застосуванні ефективного способу захисту – у даному випадку йдеться про застосування принципу верховенства права.
Окрім того, колегія суддів зазначає, що повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку ( див. п.79 постанови Верховного суду від 17.06.2025 у справі 990/143/25 (п.79) та від 11.09.2019 у справі № 819/570/18) .
Отже, у разі встановлення пропуску строку притягнення до дисциплінарної відповідальності, дисциплінарний орган зобов`язаний прийняти рішення про звільнення особи від такої відповідальності, а відтак наведеного  в апеляційній скарзі вторгнення у дискреційні повноваження Комісії не було,
Не здійснював суд першої інстанції переоцінку доказів та здійснення кваліфікації вчиненого позивачем проступку в частині неналежного оформлення договірних відносин з клієнтом , як про це зазначав апелянт, посилаючись на постанови Верховного Суду з у постановах від 25 червня 2018 року у справі № 810/1972/17, від 24 червня 2020 року у справі № 813/2639/18, від 14 грудня 2020 року у справі № 821/1030/17, від 10 червня 2021 року у справі № 826/15590/15.
Не вважає колегія суддів обґрунтованими й наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд порушив вимоги чинного законодавства, пославшись на те, що його рішення потягне за собою автоматичне поновлення свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю, без повторного складання кваліфікаційних адвокатських, оскільки відповідно до частини 4 статті 32 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" право на заняття адвокатською діяльністю, припинене з підстав, передбачених пунктами 4 і 5 частини першої цієї статті, поновлюється з дня набрання законної сили відповідним рішенням суду або з дня прийняття відповідного рішення Вищою кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. В апеляційній скарзі апелянт, як на підставу для задоволення поданої скарги, посилається лише на висновки оскаржуваного рішення. Водночас, як вже зазначалось вище такі доводи спростовуються матеріалами справи та судом усім наведеним висновкам надано оцінку у мотивувальні частині судового рішення.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року у справі № 2-а-460/08/2704 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
          Дата складення та підписання повного тексту судового рішення – 27 червня 2025 року.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	А.Г. Федусик    Г.В. Семенюк