ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
22 липня 2025 року місто Київ
Справа № 362/5726/13-ц
Апеляційне провадження № 22-ц/824/12108/2025
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Желепи О.В., суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,
за участю секретаря судового засідання Рябошапки М. О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дударенко Анна Михайлівна, на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2025 року про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню частково (постановлена у складі судді Марчука О.Л., повна ухвала складена 11 травня 2025 року)
у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки
 
ВСТАНОВИВ
 
Короткий зміст заяви
 
24 квітня 2025 року представник боржника ОСОБА_1 - адвокат Дударенко А.М. подала заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню частково (т. 7, а.с. 213 - 227-а), у якій просила визнати вказаний виконавчий лист від 19 жовтня 2016 року таким, що не підлягає виконанню частково на суму стягнення в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 :
- за кредитним договором № 27108С30 від 30.04.2008 в розмірі 7 520 681,93 грн;
- за кредитним договором № 27108С31 від 30.04.2008 в розмірі 4 299 992,98 грн.
Заява обґрунтована тим, що Верховний Суд:
1) у постанові від 27 серпня 2020 року констатував відсутність у ОСОБА_2 боргового зобов`язання зі сплати відсотків за користування кредитними коштами, пені за порушення строків сплати відсотків та 3 % річних на підставі кредитного договору № 27108С30 від 30.04.2008 з 12 травня 2011 року.
2) у постанові від 28 жовтня 2020 року констатував відсутність у ОСОБА_2 боргового зобов`язання зі сплати відсотків за користування кредитними коштами, пені за порушення строків сплати відсотків та 3 % річних на підставі кредитного договору № 27108С31 від 30.04.2008 з 01 травня 2011 року.
Натомість виданий виконавчий лист від 19 жовтня 2016 року містить відсутню у ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 27108С30 від 30.04.2008 на суму 4 541 848,96 грн, а за кредитним договором № 27108С31 від 30.04.2008 на суму 4 283 165,14 грн.
Також, з ОСОБА_2 в межах примусового виконання виконавчого листа від 19 жовтня 2016 року стягуються суми у виконавчому провадженні, а залишок заборгованості станом на березень 2025 року становить:
за кредитним договором № 27108С30 - 4 456 470,23 грн;
за кредитним договором № 27108С31 - 7 015 958,38  грн.
У зв`язку із наведеним вважала, що зазначений виконавчий лист слід визнати таким, що не підлягає виконанню на суму заборгованості, яка відсутня у ОСОБА_2 чим встановити обсяг відповідальності майнового поручителя в межах непогашених боржником за основним зобов`язанням сум.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Васильківський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 02 травня 2025 року відмовив у задоволенні заяви адвоката Дударенко А.М. про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню частково.
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
 
Не погодившись з такою ухвалою Дударенко А.М. в інтересах ОСОБА_1 21 травня 2025 року подала безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою заяву задовольнити, визнати виконавчий документ від 19 жовтня 2016 року таким, що не підлягає виконанню частково за кредитним договором № 27108С30 від 30.04.2008 в сумі 7 520 681 гривня 93 копійки та за кредитним договором № 27108С31 від 30.04.2008 в сумі 4 299 992 гривні 98 копійок.
Апеляційна скарга мотивована незаконністю та необґрунтованістю оскаржуваної ухвали.
Апелянт вважає, що суд не взяв до уваги фактів та не надав належної оцінки обставинам щодо відсутності в ОСОБА_2 частини заборгованості за кредитними договорами. Унаслідок цього виникає ситуація, за якої з ОСОБА_1 як майнового поручителя стягується при реалізації майна кошти, що вже були стягнуті з ОСОБА_2 , а також ті, обов`язок зі сплати яких у ОСОБА_2 відсутній.
У решті - доводи апеляційної скарги повторюють доводи заяви.
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
Позивач (стягувач) у строк, установлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу. 
Ухвалу про відкриття апеляційного провадження, разом із апеляційною скаргою отримав 04 червня 2025 року в електронний кабінет ЄСІТС, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду (т. 8 а. с. 153). 
Відзив був поданий 07 липня 2025 року та в ньому не порушено питання про поновлення строку на його подання, а тому колегія суддів залишає його без розгляду.
Від інших учасників справи відзивів на апеляційну скаргу не надійшло за тих же обставин.
 
Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання
 
Представник відповідача (боржника) - адвокат Дударенко А.М. в судовому засіданні 15 липня 2025 року апеляційну скаргу підтримала, просила задовольнити з підстав, викладених у ній.
Представник позивача (стягувача) - адвокат Гуйван Т.П. в судовому з-асіданні 15 липня 2025 року проти апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити через необґрунтованість та безпідставність викладених у ній доводів, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін як законну та обґрунтовану.
Інші учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином шляхом в порядку ст. 128 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
У постанові Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16 викладено позицію, що неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи є їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, а тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, що не з`явилися в судове засідання.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Вирішуючи заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню частково, суд установив, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 серпня 2024 року та набрало законної сили: в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 (1) за кредитним договором № 27108С30 від 30.04.2008 в сумі 11 977 152,16 грн та (2) за кредитним договором № 27108С31 від 30.04.2008 в сумі 11 315 951,36 грн, звернуто стягнення на майно що є предметом іпотеки за іпотечним договором № 27108Z40 від 13.05.2008, а саме:
-земельну ділянку площею 0,1472 га, кадастровий номер 3221487001:01:007:0055, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Путрівка;
-житловий будинок загальною площею 282,3 кв.м, , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,
- земельну ділянку площею 0,3415 га, кадастровий номер 3221487001:01:007:0107, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Путрівка;
- об`єкт незавершеного будівництва, незакінчений будівництвом житловий будинок готовністю 15%, реєстраційний номер у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 26841107, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 3221487001:01:007:0107;
- земельної ділянки площею 0,3415 га, кадастровий номер 3221487001:01:007:0108, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Путрівка;
- земельну ділянки площею 0,3415 га, кадастровий номер 3221487001:01:007:0109, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Путрівка;
-земельну ділянку площею 0,9991 га, кадастровий номер 3221487001:01:007:0137, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Путрівка., які належать на праві власності ОСОБА_1 ; встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною продажу предмета іпотеки визначеною суб`єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження (т. 2 а.с. 72-82, т. 2 а.с. 221-227).
19 жовтня 2016 року судом видано виконавчий лист на примусове виконання вказаного рішення суду (т. 4, а.с. 15).
Постановою від 09 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком І.П. за вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження № 67843032 (т. 4, а.с. 16-19).
 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Заслухавши доповідь головуючого судді Желепи О.В., пояснення представників сторін, переглянувши справу та перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції частково не відповідає.
 
Ухвала суду мотивована так:
- під час розгляду заяви не встановлено, що відсутній обов`язок боржника повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин;
- суд не бере до уваги та відхиляє усі наведені за змістом заяви доводи представника боржника, оскільки набрало законної сили та є чинним судове рішення на виконання якого видано виконавчий документ від 19 жовтня 2016 року;
- у зв`язку із цим, суд приходить до висновку про те, що рішення суду слід виконати в повному обсязі.
- у суду відсутні процесуально-правові підстави для визнання вказаного виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню в частині як просить заявник;
- заява є безпідставною і необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
 
Відповідно до частини 1 статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.
Згідно з частиною 2 статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.
Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: 
1) видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); 
2) коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; 
3) видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; 
4) помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; 
5) видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; 
6) пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.
Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22.
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001.
 
Звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню частково, ОСОБА_1 указувала, що за результатами судових проваджень - у боржника за основним зобов`язанням - ОСОБА_2 встановлено відсутність обов`язку зі сплати відсотків та пені за умовами кредитних договорів після звернення позивача із першими позовами про стягнення заборгованості, відсутність обов`язку погашати відсотки, які були нараховані кредитором поза межами строку кредитування, а також погашати пеню та 3% нараховані на неправомірно нараховані кредитором відсотки поза межами строку кредитування. Натомість, при визначенні обсягу відповідальності майнового поручителя, у межах якого має бути звернено стягнення на предмет іпотеки (грошовий еквівалент) до загальної суми боргу на погашення , якої звернуто стягнення, частково включені і суми відсотків, які у кредитора не було права нараховувати боржнику та санкції на такі відсотки.
Перевірячи вказані доводи заявника колегія суддів установила таке.
30 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - АТ «Укрексімбанк», Банк) були укладені кредитний договір № 27108С30 (далі - Договір № С30) та кредитний договір № 27108С31 (далі -Договір № С31).
У забезпечення виконання зобов`язань за цими кредитними договорами між ОСОБА_1 та АТ «Укрексімбанк» укладено іпотечний договір № 27108Z40.
У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договорами, Банк звернувся до суду із позовами про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості, а саме за Договором № С30 в розмірі 7 435 303,20 грн, за Договором № С31 - 7 032 786,22 грн.
Період заборгованості за договорами вказаний по 30 квітня 2011 року.
Указана заборгованість стягнута з ОСОБА_2 на користь Банка рішеннями Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2011 року та від 30 червня 2011 року відповідно.
Зазначений розмір заборгованості ОСОБА_2 перед Банком установлений, не оспорюється і в загальному розмірі становить 14 468 089,40 грн.
Водночас у 2013 році (у період після перших рішень судів про стягнення заборгованості та до других рішень про стягнення заборгвоаності) Банк звертається до ОСОБА_1 як майнового поручителя із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, указуючи розмір заборгованості ОСОБА_2 (станом на 15 серпня 2013 року) за Договором С30 - 11 977 152,16 грн, за Договором С31 - 11 315 951,36 грн. Усього в загальному розмірі 23 293 103,50 грн.
Указана заборгованість банком сформована з таких категорій:
1) тіло кредиту;
2) проценти за користування кредитом;
3) пеня за несвоєчасну сплату кредитом;
4) пеня за несвоєчасну сплату процентів;
Васильківський міськрайонний суд Київської області рішенням від 27 квітня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 серпня 2024 року та набрало законної сили, такі позовні вимоги задовольнив у повному обсязі, визначивши обсяг відповідальності ОСОБА_1 як майнового поручителя перед Банком у загальному розмірі 23 293 103,50 грн.
Водночас через невиконання ОСОБА_2 вже рішень судів про стягнення заборгованості, Банк звернувся із новими позовами про подальше стягнення із ОСОБА_2 заборгованості:
 
1) за Договором № С30 у розмірі 7 199 338,58 грн, яка складається з:
Компонент	Період	Сума, грн	
Проценти за користування кредитом	01.05.2011 - 26.06.2014	3 976 663,46	
Пеня за порушення строків погашення кредиту	25.06.2013 - 26.06.2014	981 439,44	
Пеня за порушення строків сплати процентів за користування кредитом	25.06.2013 - 26.06.2014	549 920,13	
3 % річних на кредит	17.05.2011 - 26.06.2014	434 485,12	
3 % річних на проценти	16.06.2011 - 26.06.2014	158 537,42	
Інфляційне збільшення на кредит	17.05.2011 - 26.06.2014	719 517,68	
Інфляційне збільшення на проценти	16.06.2011 - 26.06.2014	378 774,73	
 
2) за Договором № С31 у розмірі 6 801 305,61 грн, яка складається з:
Компонент	Період	Сума, грн	
Проценти за користування кредитом	01.05.2011 - 26.06.2014	756 720,25	
Пеня за порушення строків погашення кредиту	25.06.2013 - 26.06.2014	927 014,58	
Пеня за порушення строків сплати процентів за користування кредитом	25.06.2013 - 26.06.2014	519 386,64	
3 % річних на кредит	17.05.2011 - 26.06.2014	410 412,62	
3 % річних на проценти	16.06.2011 - 26.06.2014	149 748,82	
Інфляційне збільшення на кредит	17.05.2011 - 26.06.2014	680 197,46	
Інфляційне збільшення на проценти	16.06.2011 - 26.06.2014	357 825,24	
 
Справа щодо стягнення заборгованості за Договором № С30 мала унікальний номер 362/3053/14-ц, за Договором № С31 - 362/3054/14-ц.
Верховний Суд у постанові від 27 серпня 2020 року у справі № 362/3053/14-ц погодився із висновком апеляційного суду щодо відмови в задоволенні вимог позивача про стягнення заборгованості, зокрема, 
1) процентів за користування кредитом у розмірі 3 976 663,46 грн;
2) пені за порушення строків погашення кредиту у розмірі 981 439,44 грн;
3) пені за порушення строків сплати процентів за кредитом у розмірі 549 920,13 грн.
 Висновок суду апеляційної інстанції, із яким погодився Верховний Суд, полягав у тому, що після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості № 040-292/6607 від 20.12.2010, кредитний договір С30 припинив свою дію, а тому у позивача відсутнє право повторно стягувати заборгованість за тілом кредиту, проценти та пеню, нараховані в межах строку дії кредитного договору при наявності судового рішення про стягнення цих сум, а також проценти та неустойку після закінчення строку дії кредитного договору.
 
Верховний суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 362/3054/14-ц зазначив, що задовольняючи позовні вимоги банку щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом у розмірі 2 924 098,71 грн, 3 % річних від простроченої суми боргу за процентами - 80066,46 грн та інфляційного збільшення суми боргу за процентами - 268 176,29 грн, суд апеляційної інстанції, дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для задоволення цих позовних вимог, оскільки банк у 2011 році скористався правом дострокового повернення кредитних коштів, внаслідок чого змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитним договором і ці позовні вимоги є необґрунтованими.
Таким чином, рішеннями у справах щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , у яку були включені в тому числі і ті суми, які банк зарахував при визначенні обсягу відповідальності ОСОБА_1 під час звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлено відсутність у ОСОБА_2 обов`язку сплачувати банку будь-які обумовлені кредитними договорами суми, у тому числі проценти та пеню поза межами строку кредитування, після звернення банку до суду із позовами про дострокове стягнення заборгованості з ОСОБА_2 .
З урахуванням установленого рішенням судів, що набрали законної сили, обсягу заборгованості ОСОБА_2 перед банком станом на 30 квітня 2011 року, саме з 01 травня 2011 року банк не мав права нараховувати проценти та пеню.
Натомість такі суми увійшли до загальної суми на погашення, якої звертається стягнення на предмет іпотеки  та враховані при визначенні обсягу відповідальності ОСОБА_1 .
Зокрема, відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № С30 (т. 1 а. с. 37-40):
1) проценти за період з 01.10.2010 по 15.08.2013 - 3 307 732,95 грн, з яких 17 130,60 грн погашено та заборгованість становить 3 290 602,35 грн.
2) пеня за кредитом за період з 16.05.2010 по 12.08.2013 - 1 345 156,96 грн;
3) пеня за процентами за період з 16.12.2010 по 12.08.2013 - 603 743,85 грн.
 
Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № С31 (т. 1 а. с. 75-78):
1) проценти за період з 01.10.2010 по 15.08.2013 - 3 124 790,70 грн, з яких 17 000 грн погашено та заборгованість становить 3 107 790,70 грн.
2) пеня за кредитом за період з 16.05.2010 по 12.08.2013 - 1 272 881,04 грн;
3) пеня за процентами за період з 16.12.2010 по 12.08.2013 - 570 279,62 грн.
 
Таким чином, проценти та пеня за Договором С30, обов`язок зі сплати яких у ОСОБА_2 відсутній, а тому і не може бути стягнутий за виконавчим листом з ОСОБА_1 майнового поручителя, відповідальність якого не може бути в грошовому еквіваленті більшою, ніж загальний борг боржника, за якого поручився поручитель при визначенні розміру заборгованості для звернення стягнення на предмет іпотеки це проценти та пеня починаючи з травня 2011 року, а саме:
1) проценти = («визначений банком розмір заборгованості за процентами» - «сума обґрунтовано нарахованих  процентів за період із жовтня 2010 року по квітень 2011 року») 3 290 602,35 - (95 773,41 + 92 661,93 + 95 730,77 + 95 730,77 + 86 466,5 + 95 730,77 + 46 321,34 + 63 867,3) = 3 290 602,35 - 672 282,79 = 2 618 319,56 грн;
2) пеня за кредитом = («визначений банком розмір заборгованості за пеню за кредит» - «сума обґрунтовано нарахованої пені за період з 16.05.2010 по 30.04.2011»). Колегія суддів враховує, що у розрахунку вказано період 18.04.2011-16.05.2011 (29 днів, пеня 224,75 грн), а тому здійснює власний перерахунок пені за період 18.04.2011-30.04.2011 (13 днів), який становить 100,75 грн (224,75 / 29 * 13). 
= 1 345 156,96 - (182,22 + 63,33 + 126,67 + 56,67 + 413,19 + 105,49 + 213,13 + 327,22 + 31,86 + 441,75 + 8,61 + 34,88 + 38,75 + 85,25 + 116,25 + 139,5 + 213,13 + 100,75) = 1 345 156,96 - 2 698,65 = 1 342 458,31 грн;
3) пеня за процентами = («визначений банком розмір заборгованості за пенею за прцоенти» - «сума обґрунтовано нарахованої пені за період з 16.12.2010 по 30.04.2011»). Колегія суддів враховує, що у розрахунку вказано період 18.04.2011-16.05.2011 (29 днів, пеня 5 821,43 грн), а тому здійснює власний перерахунок пені за період 18.04.2011-30.04.2011 (13 днів), який становить 2 609,60 грн (5 821,43 / 29 * 13).
= 603 743,85 - (1360,78 + 2352,82 + 2691,68 + 733,76 + 5395,85 + 2609,60) = 603 743,85 - 12 452,67 = 591 291,18 грн.
Усього: 4 552 069,05 грн.
У заяві ОСОБА_1 вказувала, що ця сума становить 4 541 848,96 грн, а тому колегія суддів з урахуванням диспозитивності цивільного судочинства визначає саме такий обсяг зобов`язань ОСОБА_2 за Договором № С30 відсутнім перед банком у контексті визначення обсягу зобов`язань ОСОБА_1 як майнового поручителя.
 
Аналогічним чином як наведено вище колегія суддів установила, що проценти та пеня за Договором С31, обов`язок зі сплати яких у ОСОБА_2 відсутній, а тому і не може бути врахований ОСОБА_1 при визначенні розміру заборгованості для звернення стягнення на предмет іпотеки це проценти та пеня починаючи з травня 2011 року, а саме:
1) проценти = 3 107 790,70 - (90478,67 + 87538,01+ 90436,05 + 90436,04 + 81684,17 + 90436,05 + 43759,38 + 60334,90) = 3 107 790,70 - 635 103,27 = 2 472 687,43 грн;
2) пеня за кредитом = 1 272 881,04 - (3317,77 + 56,94 + 63,33 + 126,67 + 56,67 + 413,19 + 105,49 + 213,13 + 327,22 + 31,86 + 441,75 + 36,17 + 38,75 + 85,25 + 112,38 + 144,67 + 213,13 + 100,75) = 1 272 881,04 - 5 885,12 = 1 266 995,92 грн;
3) пеня за процентами = 570 279,62 - (1285,55 + 2222,74 + 3236,35 + 5099,21 + 2466) = 570 279,62 - 14 309,85 = 555 969,77 грн.
Усього: 4 295 653,12 грн.
У заяві ОСОБА_1 вказувала, що ця сума становить 4 283 165,14 грн, а тому колегія суддів з урахуванням диспозитивності цивільного судочинства визначає саме такий обсяг зобов`язань ОСОБА_2 за Договором № С31 відсутнім перед банком у контексті визначення обсягу зобов`язань ОСОБА_1 як майнового поручителя.
 
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання.
Колегія суддів враховує, що іпотека має похідний від основного зобов`язання характер і передбачає захист майнових інтересів кредитора, шляхом надання йому можливості в рахунок заборгованості за основним зобов`язанням, звернути стягнення на предмет іпотеки.
З огляду на це, зазначення у виконавчому листі більшої суми заборгованості, у рахунок якої звертається стягнення на предмет іпотеки, ніж та, що має боржник в основному зобов`язанні, не відповідає характеру іпотечного зобов`язання, а тому виконавчий лист належить визнати таким, що не підлягає виконанню частково, а саме на суму стягнення в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № С30 в розмірі 4 541 848,96 грн, за Договором № С31 -в розмірі 4 283 165, 14 грн.
Посилання суду на те, що відсутні підстави для зміни рішення, що набрало законної сили за виконавчим листом є помилковим, з огляду на таке.
Заявник оскаржив в апеляційному та касаційному порядку рішення, за яким видано виконавчий лист, який заявник просить визнати таким, що не підлягає виконанню на частину суми, в тому числі заявнику відмовлено і в перегляді його за нововиявленими обставинами.
Проте рішення, яким було встановлено відсутність обов`язку боржника за кредитними договорами погашати борг у вищенаведеному розмірі набрали законної сили після видачі виконавчого листа, що наразі заявник просить визнати таким, що не підлягає виконанню.
За таких обставин, лише в процедурі визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню майновий поручитель може довести, що частина боргу на погашення якої звертається стягнення на його майно, включає в себе суму, обов`язок погашати яку відсутній як у особи, що брала кредит, так відповідно і у майнового поручителя. 
Водночас колегія суддів визнає необґрунтованими доводи заяви про те, що виконавчий лист слід визнати таким, що не підлягає виконання на суму стягнутих з ОСОБА_2 коштів (близько 3 мільйонів) у межах виконавчого провадження з огляду на таке. 
Примусове виконання виконавчих листів № 2-1122/2011 від 18.08.2011 та № 2-1124/2011 від 19.10.2011 щодо стягнення з ОСОБА_2 основної заборгованості за кредитними договорами здійснюється приватним виконавцем Голяченко І.П.
У провадженні цього ж приватного виконавця перебуває спірний виконавчий лист № 362/5726/13-ц від 19.10.2016.
Як вбачається із відповіді приватного виконавця № 33912 від 08.07.2025 звернення стягнення (реалізація) визначеного майна за вказаним виконавчим документом не здійснювалося (т. 8 а. с. 198-199). 
Тобто процедура задоволення інтересів кредитора за рахунок іпотечного майна не розпочата, майно не реалізовується, кошти з цього не спрямовуються на погашення вимог кредитора.
З урахуванням наведеного, передчасними є вимоги щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню на суму, що погашена ОСОБА_2 в межах примусового виконання виконавчих листів щодо стягнення з нього заборгованості.
Відповідно безпідставними є доводи заявника про те, що виконавець не враховує погашені ОСОБА_2 суми в рахунок зменшення обсягу відповідальності ОСОБА_1 , оскільки відповіді на таке питання виконавець не надав, натомість повідомив, що він направив до АТ «Укрексімбанк» вимоги щодо отримання інформації (актуалізації інформації) щодо залишку заборгованості боржника.
Тобто виконавцем вживаються заходи щодо контролю обсягу зобов`язань ОСОБА_1 перед АТ «Укрексімбанк» для розуміння необхідності проведення виконавчих дій щодо реалізації іпотечного майна.
У випадку неврахування відповідних сум при реалізації іпотечного майна, Мостипан М.В. може оскаржувати дії виконавця, проте вказане не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. В іншому випадку це призводило б до нескінчених судових процесів щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виканню частково щоразу як боржник за основним зобов`язанням погашає заборгованість.
 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
 
Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з п. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів установила, що при вирішенні питання щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню частково, суд першої інстанції порушив норми процесуального права та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення відповідної заяви, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню частково із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення такої заяви.
 
Судові витрати
 
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Заява задоволена частково, а саме на 74,66 % (8 825 014,10 / 11 820 674,90 * 100 %), а тому з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 452,14 грн (605,60 * 74,66 %).
 
Керуючись ст.ст. 141, 259, 263, 268, 367, 374, 376, 381-384, 389-391, 432 ЦПК України, суд
 
ПОСТАНОВИВ
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дударенко Анна Михайлівна, - задовольнити частково.
Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2025 року про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню частково - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву про визнання частково виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню  задовольнити частково.
Визнати виконавчий лист № 362/5726/13-ц, виданий 19 жовтня 2016 року Васильківським міськрайонним судом Київської області таким, що не підлягає виконанню частково, а саме на суму стягнення в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 :
за кредитним договором № 27108С30 від 30 квітня 2008 року в розмірі 4 541 848 (чотири мільйони п`ятсот сорок одна тисяча вісімсот сорок вісім) гривень 96 копійок;
за кредитним договором № 27108С31 від 30 квітня 2008 року в розмірі 4 283 165 (чотири мільйони двісті вісімдесят три тисячі сто шістдесят п`ять) гривень 14 копійок;
У задоволені заяви в іншій частині відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 452 (чотириста п`ятдесят дві) гривні 14 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
 
Головуючий                                                                                      О.В. Желепа 
 
Судді:                                                                                                 Н.В. Поліщук
 
                                                                                                             В.В. Соколова