Справа № 146/1032/24
Провадження № 22-ц/801/1660/2025
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пилипчук О. В.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року	Справа № 146/1032/24	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Ковальчука О. В., Міхасішина І. В.,
з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представниці  ОСОБА_1 – адвокатки Акрабової О. М. на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області у складі судді Пилипчука О. В. від 04 червня 2025 року про залишення без розгляду заяви представниці ОСОБА_1 – адвокатки Акрабової О. М. про перегляд заочного рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 11 вересня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

       У червні 2025 року ОСОБА_1 через свою представницю – адвокатку Акрабову О. М. звернувся до суду із цією заявою.
       Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 04 червня 2025 року відмовлено в поновленні строку звернення з заявою про перегляд заочного рішення Томашпільського районного суду від 11 вересня 2024 року. Заяву ОСОБА_1 , подану його представницею – адвокаткою Акрабовою О. М., про перегляд зазначеного заочного рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» (далі ТОВ «Кредитсервіс») до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості залишено без розгляду.
       Суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про розгляд справи та отримав копію заочного рішення. Заява про перегляд заочного рішення та клопотання про поновлення строку подані з пропуском встановленого цивільним-процесуальним законом строку.
       Суд не визнав причини пропуску строку поважними, тому що довідка з військової частини НОМЕР_1 , на яку посилався заявник, датована лютим 2024 року, тобто до надходження позовної заяви до суду. Крім того заявник не був позбавлений можливості ознайомитися з рішенням суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
       Таким чином суд вважав, що відсутні об`єктивні підстави для поновлення пропущеного строку, оскільки заявником не наведено жодних причин, які б об`єктивно завадили чи перешкодили йому подати заяву у передбачений законом строк.
       В апеляційній скарзі представниця  ОСОБА_1  – адвокатка Акрабова О. М., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 04 червня 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу про скасування заочного рішення Томашпільського районного суду від 11 вересня 2024 року та направлення справи на розгляд по суті до суду першої інстанції в загальному порядку.
       На обґрунтування доводів апеляційної скарги покликався на те, що суд першої інстанції помилково відмовив у поновленні строку для подання заяви про перегляд заочного рішення та залишив її без розгляду. Вказувала, що ОСОБА_1 мав поважні причини для пропуску строку, зокрема через перебування на військовій службі в Збройних Силах України та несвоєчасне отримання копії заочного рішення лише 14 травня 2025 року. Також зазначала, що оскаржувана ухвала суперечить принципам справедливого судового розгляду та рівності сторін, тому що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про судові засідання і йому безпідставно нараховувалися відсотки по кредиту під час військової служби.
       Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
       Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.
       За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи (стаття 379 ЦПК України).
       Установлено, що заочним рішенням Томашпільського районного суду від 11 вересня 2024 року позов ТОВ «Кредитсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитсервіс» 101 715 грн 29 к. заборгованості за кредитним договором № 211228-005 від 28 грудня 2021 року.
       У червні 2025 року ОСОБА_1 через свою представницю – адвокатку Акрабову О. М. звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду.
       Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 04 червня 2025 року відмовлено в поновленні строку звернення з заявою про перегляд заочного рішення Томашпільського районного суду від 11 вересня 2024 року. Заяву ОСОБА_1 , подану його представницею – адвокаткою Акрабовою О. М., про перегляд зазначеного заочного рішення у цивільній справі за позовом ТОВ «Кредитсервіс» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості залишено без розгляду.
       Відмовляючи у перегляді заочного рішення та поновленні пропущеного процесуального строку суд першої інстанції виходив із того, що заявник був належним чином повідомлений про розгляд справи та отримав копію заочного рішення. Також суд визнав неповажними причини пропуску строку, не знайшовши об`єктивних підстав, що перешкоджали б своєчасній подачі заяви.
       Апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке. 
       Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
       Глава 11 «Заочний розгляд справи» Розділ ІІІ «Позовне провадження» ЦПК України встановлює особливі умови та порядок проведення заочного розгляду справи, ухвалення заочного рішення, подання і розгляду заяви про його перегляд, а також скасування й оскарження цього рішення. Так, відповідач може подати заяву про перегляд заочного рішення до суду, який це рішення ухвалив, на предмет наявності передбачених частиною першою статті 288 ЦПК України підстав для його скасування, і оскаржити таке рішення у загальному порядку (статті 284 – 288 ЦПК України).
       Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
       Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
       Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин (частини друга – четверта статті 284 ЦПК України).
       За загальним правилом метою встановлення строків є надання визначеності у реалізації суб`єктами правовідносин своїх прав та обов`язків. З настанням або закінченням відповідного строку пов`язане виникнення, зміна чи припинення правовідносин.
       Строк як відрізок часу обмежує дію суб`єктивних прав та обов`язків. Водночас процесуальний строк – це встановлений законом або визначений судом проміжок часу, протягом якого суд або учасники судового процесу мають право або зобов`язані вчинити певну процесуальну дію чи сукупність таких дій.
       Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу.
       Отже запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, заявою, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності та забезпечення здійснення судових процедур у межах розумних строків.
       У низці рішень Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) принцип правової визначеності трактується у контексті дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справи «Рябих проти Росії», пункти 51, 52, «Брумареску проти Румунії», пункт 61).
       Отже встановлення строків звернення до суду з заявою чи скаргою у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для учасників справи того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте судом рішення або здійснена дія не підлягатимуть скасуванню.
       Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.
       Зокрема ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.
       Загалом згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).
       У справі, що переглядається, встановлений статтею 284 ЦПК України строк на звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення є одним з інструментів забезпечення принципу правової визначеності, оскільки право відповідача на доступ до суду апеляційної інстанції при заочному розгляді справи місцевим судом не є абсолютним та забезпечується за умови дотримання ним порядку та строку звернення до суду першої інстанції з заявою про перегляд заочного рішення.
       Отже законодавець встановив темпоральні обмеження для реалізації відповідачем права на перегляд заочного рішення.
       При цьому законодавець чітко розмежовує випадки поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд рішення у зв`язку з його неврученням в день проголошення, а також пропуск строку з інших поважних причин.
       Частиною п`ятою статті 272 ЦПК України встановлено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету – рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
       Днем вручення судового рішення є:
       1) день вручення судового рішення під розписку;
2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи;
3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;
4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;
5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (частина шоста статті 272 ЦПК України).
       Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2024 року № 454/1883/22 виснувала, що надсилання судового рішення в той чи інший спосіб учаснику справи є процесуальним обов`язком суду. Відомості про вручення (доставлення) рішення суду учаснику справи містяться у розписці про вручення, у повідомленні про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи, у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, а також у документах, визначених пунктами 4, 5 частини шостої статті 272 ЦПК України. У разі відсутності таких відомостей судове рішення вважається не врученим (пункт 90).
       Таким чином день належного вручення копії судового рішення визначається датою вручення під розписку, отримання судом підтвердження доставлення до електронного кабінету, або відповідними відмітками у поштовому повідомленні про вручення, відмову чи відсутність адресата.
       Як видно з матеріалів справи 11 вересня 2024 року судом першої інстанції розглянуто справу за відсутності відповідача та ухвалено заочне рішення.
       Томашпільський районний суд Вінницької області супровідним листом № 146/1032/24 від 12 вересня 2025 року направив  ОСОБА_1 копію заочного рішення на поштову адресу, за якою зареєстроване його місце проживання, однак доказів отримання заочного рішення суду у порядку, встановленому частиною шостою статті 272 ЦПК України матеріали справи не містять.
       Крім того з довідки командира військової частини НОМЕР_1 від 23 лютого 2024 року видно, що  ОСОБА_1 з 18 січня 2023 року перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, відповідно був позбавлений можливості отримати та ознайомитися із текстом заочного рішення винесеного 11 вересня 2024 року Томашпільським районним судом Вінницької області.
       17 лютого 2025 року представниця ОСОБА_1 – адвокатка Акрабова О. М. звернулася до суду із заявою про залучення її як представниці відповідача та надання доступу до електронної справи в підсистемі «Електронний суд». Аналогічну заяву адвокатка Акрабова О. М. подала повторно 17 березня 2025 року, оскільки доступ до електронної справи в підсистемі «Електронний суд» не був наданий.
       14 травня 2025 року, у відповідь на заяву адвокатки Акрабової О. М., сканкопії матеріалів справи судом першої інстанції направлено в електронному вигляді через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.
       Тобто датою ознайомлення (вручення) адвокатки Акрабової О. М. з повним текстом судового рішення є 14 травня 2025 року, а з заявою про перегляд заочного рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 11 вересня 2024 року вона звернулася до суду 01 червня 2025 року, тобто в межах двадцятиденного строку, передбаченого статтею 284 ЦПК України.
       На вказане суд першої інстанції уваги не звернув та прийшов до передчасного висновку про неповажність наведених заявницею причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 11 вересня 2024 року та залишення без розгляду заяви про перегляд цього ж заочного рішення на підставі частини другої статті 126 ЦПК України.
       Щодо вимог апеляційної скарги адвокатки Акрабової О. М. про скасування заочного рішення, то вони апеляційним судом не приймаються до уваги, тому що наслідком скасування оскаржуваної ухвали суду є направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
       Відповідно до частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
       Таким чином ухвала про відмову у задоволенні клопотання про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 11 вересня 2024 року та залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
       Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд, 

постановив:

       Апеляційну скаргу представниці ОСОБА_1 – адвокатки Акрабової О. М. задовольнити частково.
       Ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 04 червня 2025 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

       Головуючий                                                        О. С. Панасюк

       Судді:                                                                О. В. Ковальчук

                                                                               І. В. Міхасішин