КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 760/5353/24                                  Головуючий у суді першої інстанції -  Кицюк В.С.
Номер провадження № 22-ц/824/6990/2025                                   Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
 
ПОСТАНОВА
   ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2025 року                                                                                 м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Яворського М.А.,
суддів:                      Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря  - Русан А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Кицюк В.С., в місті Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, 
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини,-
ВСТАНОВИВ:
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, у якому просив визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком.
В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що він та відповідач перебували у шлюбі, під час шлюбу в них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 .
 Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 07 лютого 2022 року шлюб розірвано. 
Вказує, що син ОСОБА_5 після припинення шлюбних відносин тривалий час проживав із ним, а на вихідних перебував із матір`ю. На даний час син проживає з ним. Позивач наголошує, що робить все для того, аби дитина розвивалась фізично та духовно. Син почуває себе у безпеці вдома з ним. Навчається у школі, також укладена декларація про вибір лікаря. 
Позивач зазначає, що має достатній та постійний дохід, має нерухомість, а також має ненормований робочий день, що дозволяє займатись вихованням дитини. При цьому, зазначає, що матір дитини належним чином забезпечити виховання та розвиток дитини не може, оскільки не має достатньо часу. Відповідач функції виховання та забезпечення розвитку дитини перекладає на свою матір та сина від першого шлюбу. Звертає увагу суду, що у нього із сином склались довірливі стосунки, вони розуміють один одного та прив`язані один до одного.
19 квітня 2024 року до суду першої інстанції від ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 , у якій відповідач просила визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю.
В обґрунтування зустрічного позову зазначає, що у 2022 році розірвано шлюб між нею та ОСОБА_1 , у шлюбі в них  народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Фактично з березні 2019 року відповідач за зустрічним позовом проживає окремо від неї з сином. 
Зазначає, відповідач ОСОБА_1 вже звертався до суду із позовом про визначення місця проживання дитини із ним та рішенням суду було відмовлено у задоволенні позову. 
У червні 2023 року вона перебувала із сином у відпустці, у цей час відповідач за зустрічним позовом без її відмова переоформив декларацію з дитячим лікарем та передав документи сина в школу №9 Оболонського району. Завдяки втручанню працівників ювенальної поліції, сина, ОСОБА_3 , повторно зарахували до спеціалізованої школи №71, де по теперішній час знаходяться його документи.
Вказує, що вона звернулася до органу опіки та піклування із заявою про визначення місця проживання дитини з нею, однак відповідач за зустрічним позовом, перехопивши сина по дорозі в школу, застосувавши силу до її матері, яка супроводжувала дитину, забрав останнього і переховував близько десяти днів, забороняючи відвідувати школу і блокуючи телефонний зв`язок. 
ОСОБА_2 звертає увагу, що вона проживає у чотирикімнатній квартирі, де у сина ОСОБА_4 є окрема кімната. Вона має медичну освіту, більше 20 років працює дитячим стоматологом, має стабільний дохід, працює позмінно, тобто має змогу багато часу приділяти сину особисто, з ними проживає бабуся дитини, яка має вищу педагогічну освіту і завжди може допомогти. Крім того, вона має у власності двокімнатну квартиру, яку надає в оренду, що також дає змогу забезпечити сина.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 - задоволено. Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 ..
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким його позовні вимоги за первісним позовом - задовольнити, у задоволенні зустрічного позову - відмовити та долучити до матеріалів справи докази.
Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що на день подачі позовної заяви, а також на день подачі апеляційної скарги, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає із ним, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 14 березня 2024 року, листом Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 19 вересня 2024 року. 
Апелянт наголошує, що приділяє достатньо уваги дитині, забезпечує його та створює належні умови для розвитку. ОСОБА_3 відвідує різноманітні гуртки. Згідно довідки школи І-ІІ ступенів №9 Оболонського району м. Києва від 28 червня 2023 року №01-27/169 останній зарахований до 1 класу. Згідно довідки з ТОВ «Оптіма» ОСОБА_3 дистанційно проходить курс з навчальних дисциплін 2 класу з 01 вересня 2024 року по теперішній час. Даний навчальний заклад також здійснює провадження початкової загальної середньої освіти.
На підставі викладеного наголошує, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку вказавши, що дитина не охоплена навчанням. 
Вказує, за місцем проживання укладена декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу в Оболонському районі міста Києва.
На його думку, відповідач за первісним позовом не може забезпечити дитину ні належним освітнім, ні спортивним, ні будь-яким іншим розвитком, а функції з виховання ОСОБА_3 перекладає на свою матір - ОСОБА_6 та сина від першого шлюбу. Сам ОСОБА_5 бажає проживати з ним, але не проти та бажає спілкуватися з матір`ю. 
10 березня 2025 року на адресу апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Вказує, що апелянтом не зазначено жодної норми, яку було порушено судом першої інстанції. Проти долучення до справи будь-яких нових доказів заперечує, оскільки обставини, які унеможливлювали подання таких доказів до суду першої інстанції - відсутні. 
Наголошує, що позивачем за первісним позовом вже звертався до суду із вимогою про визначення місця проживання з ним, який було залишено без задоволення. 
ОСОБА_1 у спілкуванні нею з дитиною перешкоджає, забороняючи відвідувати загальноосвітній заклад, а твердження про відвідування дитиною різних гуртків є надуманим. 
Звертає увагу суду, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження розміру доходів позивача за первісним позовом, його психологічного стану та його нарконезалежності.
Розмір витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції становить 10 000 грн.
При апеляційному розгляді справи позивач та апелянт у справі ОСОБА_1   та його представник адвокат Строєв О.В. підтримали, доводи викладені в апеляційній скарзі, та просили її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову з підстав зазначених в позовній заяві та  мотивів, викладених в апеляційній скарзі. 
Відповідачка у справі ОСОБА_2   при апеляційному перегляді справи  заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки доводи на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права  та з дотримання норм процесуального законодавства. 
Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились. 
У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_7 , пояснення відповідачки у справі ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 07 лютого 2022 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т.1 а.с.86). Також зазначеним  рішенням суду встановлено, що сторони від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачем ОСОБА_2 .
Відповідно до копії повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якого є ОСОБА_1 , матір`ю - ОСОБА_2 (а.с.16, т.1).
Відповідно до копії консультативного висновку психолога від 05 березня 2024 року ТОВ «ЦЕНТР ПРІОРИТЕТ», пацієнт ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , психо-емоційний стан відповідає віку дитини (а.с. 23, т.1).
Згідно з копією довідки директора ДЮСШ м. Києва з плавання №44 від 28 лютого 2024 року, ОСОБА_5 дійсно займається в ДЮСШ м. Києва з плавання з вересня 2023 року згідно з розкладом вівторок, четвер, субота (а.с. 24, т.1).
Відповідно до копії довідки директора школи І-ІІІ ступенів №9 Оболонського району м. Києва від 28 червня 2023 року №01-27/169, ОСОБА_3 зарахований до 1 класу школи згідно з наказом №29-у від 01 червня 2023 року «Про зарахування дітей до перших класів на 2023-2024н.р.» (а.с.29, т.1).
Згідно з копією наказу директора спеціалізованої школи І-ІІІ ступеня №71 Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 01 червня 2023 року №26-у «Про першочергове зарахування дітей до 1 класу 2023-2024 н.р.», зараховано до складу учнів 1-А класу за програмою НУШ у 2023-2024 р.н. Ковальського Георгія (а.с.92, т.1).
Відповідно до копії наказу директора спеціалізованої школи І-ІІІ ступеня №71 Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 05 вересня 2023 року №94-у «Про зарахування до складу учнів закладу освіти», зараховано ОСОБА_3 до складу учнів 1-А класу з 05 вересня 2023 року (а.с.93, т.1).
Згідно з копією довідки директора спеціалізованої школи І-ІІІ ступеня №71 Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 24 січня 2024 року №07-20/24, батько ОСОБА_1 відвідав школу лише тричі, з класним керівником він спілкувався тільки один раз на початку вересня. Мати ОСОБА_2 спілкується з педагогами, які навчають сина, цікавиться шкільним життям дитини. Учень ОСОБА_3 регулярно відвідує заняття у школі та гуртки, хлопчик завжди охайний, доглянутий. Дитину до школи приводять і забирають мати та бабуся ОСОБА_6 (а.с.94, т.1).
Відповідно до копії листа директора спеціалізованої школи І-ІІІ ступеня №71 Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 25 березня 2024 року №07-20/71 повідомлено, що з 14 лютого 2024 року ОСОБА_5 заняття у закладі освіти не відвідує. Батько учня ОСОБА_1 надав заяву про те, що дитина буде відсутня на заняттях з 14 лютого 2024 року по 05 березня 2024 року за сімейними обставинами, які не було обґрунтовано. Документи щодо підтвердження поважної причини подальших пропусків занять (з 6 березня по даний час) до закладу освіти не надходили (а.с.95, т.1).
Згідно з копією довідки в.о. директора спеціалізованої школи І-ІІІ ступеня №71 Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 18 липня 2024 року №117, ОСОБА_3 дійсно є учнем 2 класу спеціалізованої школи №71 Солом`янського району м. Києва (а.с.161, т.1).
Згідно з копією характеристики ТОВ «Мріябуд Техніка», видана ОСОБА_1 , який в даний час є співробітником ТОВ «Мріябуд Техніка». В 2007 році отримав вищу освіту, закінчивши Київський національний університет будівництва і архітектури за спеціальністю «Будівництво». Одружений, має 2 дітей. В 2018 року прийнятий на роботу на посаду інженера по охороні праці і по теперішній час працює на цій посаді. За цей період ОСОБА_1 встиг зарекомендувати себе в організації справжнім професіоналом, відданим і люблячим свою справу. Він завжди грамотно і в строк виконує всю роботу, що йому доручається. Прагнучи до освоєння нових знань дуже активно бере участь в заходах, спрямованих на підвищення кваліфікації. Трудову дисципліну ніколи не порушував, легко знаходить спільну мову з співробітниками, його можна вважати надійним товаришем і другом, готовим надати допомогу скрутну ситуацію. Не курить, не вживає спиртні та інші одурманюючі препарати. За роки роботи в організації стягнень не мав (а.с.20, т.1).
ОСОБА_1 13 вересня 2021 року отримав медичну довідку про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів 2 серія ААН №499612 (а.с.22, т.1).
Згідно з копією висновку Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 30 листопада 2022 року №104-6303 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рекомендовано відмовити ОСОБА_1 у визначені місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з ним (а.с.89-90, т.1).
Відповідно до копії акту обстеження умов проживання від 14 березня 2024 року Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , житло знаходиться на 4 поверсі, складається з 1 кімнати. Квартира належить на праві власності ОСОБА_1 . Кухні потребує косметичного ремонту, оскільки було затоплення сусідами зверху. Умови обстеження: однокімнатна квартира облаштована меблями, побутовою технікою. У дитини є окреме спальне місце. Облаштованого місця для навчання у дитини немає. Зі слів батька, уроки дитини робить на столі у кухні. Кухня потребує косметичного ремонту. В холодильнику наявні продукти харчування. Підручників для навчання дитина немає. Зі слів батька, підручники для дитини є у школі №9 Оболонського району м. Києва. Дитина навчається у 1-А класі приватної школи «Оптіма» з 01 березня 2024 року (зі слів батька дитини). Результат бесіди з членами сім`ї: зі слів батька ІНФОРМАЦІЯ_4 він забрав сина у бабусі (по лінії матері), який знаходився у Солом`янському районі м. Києва. Наразі дитина мешкає разом з батьком в Оболонському районі м. Києва (а.с.52, т.1).
Також судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 уже звертався у грудні 2021 року до суду  із приводу спору щодо визначення місця проживання дитини - сина ОСОБА_4 , і рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 28 червня 2023 року у справі №760/32570/21 було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини (а.с.54-60, т.1). Постановою Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28 червня 2023 року залишено без змін (а.с.96-103, т.1).
Згідно з копією акту обстеження умов проживання від 11 серпня 2022 року Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 , житло розміщене на 11 поверсі, складається з 4 кімнат. Власник житла ОСОБА_6 бабуся дитини. Умови проживання квартира мебльована за призначенням. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: в кімнаті розташований розкладний диван, ліжко, дві шафи для речей, комод, вихід на балкон. За цією адресою проживають: ОСОБА_2 мати дитини, ОСОБА_6 бабуся дитини, ОСОБА_8 брат дитини, ОСОБА_3 дитина (а.с.91, т.1).
Відповідно до копії характеристики КНП «Вишнівська міська лікарня» Вишневої міської ради Бучанського району Київської області від 06 березня 2024 року №86, ОСОБА_2 лікар-стоматолог дитячий стоматологічного відділення КНП «Вишнівська міська лікарня». У КНП «Вишнівська міська лікарня» працює з 2004 року по теперішній час. Медичний стаж складає 22 роки. Має першу кваліфікаційну категорію. ОСОБА_2 за час роботи зарекомендувала себе висококваліфікованим спеціалістом, відданим і люблячим свою справу. Вона завжди грамотно і в строк виконує свої посадові обов`язки. Прагнучи до освоєння нових знань, активно бере участь в заходах, спрямованих на підвищення своєї кваліфікації. Дисциплінована, легко знаходить спільну мову зі співробітниками та пацієнтами. До роботи ставиться старанно, виконує її на високому професійному рівні. Завжди уважна з маленьким пацієнтам, їх батькам, вміє слухати, дати корисну пораду, створити правильну комфортну психологічну обстановку і підготувати дітей до лікування. У своїй роботі використовує новітні медичні технології. ОСОБА_9 чуйна, завжди готова прийти на допомогу пацієнтам, користується авторитетом серед колег по роботі, повагою серед жителів Вишнівської ОТГ. Скарг на її роботу з боку керівних органів, колег по роботі, жителів Вишнівської ОТГ не було. Бере активну участь у пропаганді здорового способу життя у відділенні та лікарні (а.с.105, т.1).
Згідно з довідкою про доходи КПН «Вишнівська міська лікарня» від 01 березня 2024 року №14, загальна сума доходу за період з 01 серпня 2023 року по 31 січня 2024 року ОСОБА_2 становить 88187,01 грн (а.с.106, т.1).
ОСОБА_2 25 серпня 2023 року отримала довідку про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин №1109 (а.с.107, т.1).
ОСОБА_2 14 лютого 2024 року звернулась до Солом`янського УП ГУНП у м. Києві із заявою про те, що колишній чоловік ОСОБА_1 , незважаючи на протистояння сина ОСОБА_3 , та його бабусі, яка супроводжувала його до школи, насильно усадив його в авто і увіз у невідомому напрямку (т.1 а.с.108) та із заявою до Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації (а.с.109, т.1).
Відповідно до висновку Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 24 вересня 2024 року №104-7410 про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рекомендовано суду визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_2 (а.с.177-181, т.1).
Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що дитина наразі проживає з батьком, оскільки останній забрав сина зі школи до себе. Позивач за первісним позовом не довів того, що відповідач на час проживання з дитиною не дбала про здоров`я хлопчика чи не брала участі у його вихованні. Навпаки, документи зі школи підтверджують, що матір брала участь у шкільному житті дитини. Суд врахував акти обстеження житлових умов, відповідно до яких саме у матері створені всі умови для проживання, навчання та розвитку дитини, а також висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини із матір`ю.
Враховуючи те, що умови проживання відповідача (позивача за зустрічним позовом) є належними для проживання дитини, та те, що судом не встановлено, що відповідач зловживає спиртними напоями чи наркотичними засобами, чи веде аморальний спосіб життя, суд, вважав, що відсутні виняткові обставини, коли малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").
Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі  "М. С. проти України", заява № 2091/13, Суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини "Хант проти України"  від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності, оскільки не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.
До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19, провадження № 61-11625сво22. 
У постанові від 06 червня 2019 року у справі № 495/2106/17 Верховний Суд виснував, що коли батьки перебувають у рівних умовах, мають однакове ставлення до своїх батьківських обов`язків та в разі однакової прихильності дитини до обох батьків, місце проживання дитини має бути визначено з тим із батьків, яким створено більш сприятливі умови для проживання дитини.
Наведені правові висновки Верховного Суду потрібно розуміти так, що суди під час вирішення спору про визначення місця проживання дитини мають керуватися принципом якнайкращих інтересів дитини, а при однаковому ставленні батьків до виконання своїх батьківських обов`язків та забезпечення умов проживання дитини враховувати сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.
За обставин цієї справи сторони є батьками малолітнього ОСОБА_3 . У ході розгляду справи сторони не заперечували, що дитина з народження проживала у м. Києві з обома батьками.
Також із матеріалів справи вбачається, що дитина після розірвання шлюбу між батьками лютому 2022 року залишилася проживати із матір`ю - ОСОБА_2 , яка влаштувала її на навчання на 2023-2024 роки до спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №71 Солом`янського району в м. Києві, де дитина навчалася до 14 лютого 2024 року, що підтверджується довідками виданими директором СШ №71 м. Києва Ю.Дзюбою від 24 січня 2024 року №07-20/24 та від 25 березня 2024 року №07-20/71 (а.с. 157,158 т.1). 
Із останньої довідки вбачається, що з 14 лютого 2024  року ОСОБА_5 заняття в закладі освіти не відвідує. Батько учня, ОСОБА_1   надав заяву про те, що дитина буде відсутня на заняттях з 14 лютого по 05 березня 2024 року і документів щодо підтвердження поважної причини подальших пропусків занять  з 06 березня до закладу освіти не надходили (а.158 т.1).
Оболонська  районна в місті Києві в м. Києві державна адміністрація даючи висновок як орган опіки та піклування  про визначення місця проживання  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 врахувала, що ОСОБА_5 починаючи з 14 лютого 2024 року не відвідує навчання у СШ№71 міста Києва( а.с. 177-181 т.1).    
Як зазначено у висновку органу опіки та піклування : Згідно довідки ТОВ «Центр освіти «ОПТІМА»» від 03 квітня 2024 року № 02-21-1/1526, ОСОБА_5 дистанційно проходив курс навчання з навчальних дисциплін у якості слухача без зарахування до школи, як учня.
Довідкою ТОВ «Центр освіти «ОПТІМА»» від 19 червня 2024 року № 02-21- 2/1675, ОСОБА_3 буде зараховано до 2-го класу даної школи за умови: надання особової справи та медичної довідки ф. № 086-І/о.
Службою підготовлено запит до ТОВ «Центр освіти «ОПТІМА»», з метою з`ясування, чи охоплена дитина навчанням в даному закладі. Згідно відповіді від 13 серпня 2024 року № 13/08-1, відповідно до бази даних ТОВ «Центр освіти «ОПТІМА»», відсутня будь-яка інформація щодо      ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що свідчить про відсутність договірних зобов`язань вказаної особи зі школою, а відтак ОСОБА_5 не є учнем дистанційної форми навчання школи «ОПТІМА».
Згідно довідки ТОВ «Центр освіти «ОПТІМА»» від 02 вересня 2024 року № 02-21-1/3622, ОСОБА_5 дистанційно проходить курс навчання з навчальних дисциплін 2 класу у якості слухача без зарахування до школи, як учня. Батько оплачує навчання.
Станом на сьогодні, дитина не охоплена навчанням
Враховуючи те, що станом на сьогодні дитина не атестована (не охоплена навчанням) та не має місця реєстрації (оскільки батьки не можуть дійти згоди з даного питання), ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було попереджено про відповідальність за неналежне виховання батьківських обов`язків відносно дитини, згідно чинного законодавства України.
Дане питання було повторно розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 19 вересня 2024 року. На засіданні були присутні обоє батьки дитини.
ОСОБА_9 зазначила, що ОСОБА_4 дійсно є учнем другого класу спеціалізованої школи № 71 міста Києва І-ІП ступеня Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації (надала відповідну довідку зі школи). Мати повідомила, що школа чекає ОСОБА_4 аби провести атестацію за 1 клас.
Батько повідомив, що син навчався і продовжує навчатись в онлайн-школі «Оптіма». Він впевнений, що для атестації сина за 1 клас, йому потрібно просто принести до школи довідку, що син прослухав курс навчання. Батько вважає, що ОСОБА_4 буде краще проживати з батьком, оскільки він може забезпечити сину кращі умови проживання та утримання.
Керуючись статтею 19, частини першої статті 161 Сімейного кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» та рішенням комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 19 вересня 2024 року № 18), Оболонська районна в місті Києві державна , адміністрація, як орган опіки та піклування, рекомендує суду визначити місце проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 ».
Колегія суддів перевіряючи доводи викладені апелянтом в апеляційній скарзі та даючи оцінку висновку суду першої інстанції погоджується із останнім виходячи із наступного. 
Так, у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що під час визначення місця проживання дитини передусім увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини потрібно розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.
У постанові від 14 лютого 2020 року у справі № 574/886/18 (провадження № 61-15091св19) Верховний Суд зазначив, що під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.
У постанові від 06 червня 2019 року у справі № 495/2106/17 (провадження № 61-592св19) Верховний Суд виснував, що коли батьки перебувають у рівних умовах, мають однакове ставлення до своїх батьківських обов`язків та в разі однакової прихильності дитини до обох батьків, місце проживання дитини має бути визначено з тим із батьків, яким створено більш сприятливі умови для проживання дитини.
Наведені правові висновки Верховного Суду потрібно розуміти так, що суди під час вирішення спору про визначення місця проживання дитини мають керуватися принципом якнайкращих інтересів дитини, а при однаковому ставленні батьків до виконання своїх батьківських обов`язків та забезпечення умов проживання дитини враховувати сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.  
Як встановлено судом першої інстанції  позивач у справі ОСОБА_1 , будучи обізнаним про те, що за результатами розгляду його позову до ОСОБА_2 у справі №760/32570/21  йому було відмовлено у задоволенні позовних вимог  про визначення місця проживання сина із ним, він 14 лютого 2024 року самостійно  всупереч встановленому порядку змінив місце проживання дитини забравши його із школи №71 м. Києва  і в подальшому  не забезпечив відвідування дитиною вказаного навчального закладу, що призвело до того, що дитина не була за результатами  навчання в першому класі атестована. 
Як вбачається із висновку органу опіки та піклування вказані дії позивача у справі призвели до того, що  на час надання висновку органу опіки та піклування 24 вересня 2024 року, ОСОБА_3 дистанційно проходить курс навчання з навчальних дисциплін 2 класу у якості слухача без зарахування до шкоди, як учня. 
Вказане також було підтверджено відповіддю ТОВ Центр освіти «ОПТІМА» від 13 серпня 2024 року № 13/08-1.      
Судом першої інстанції при вирішенні вказаного спору обґрунтовано враховано, що позивач у справі ОСОБА_1 фактично без погодження з відповідачкою у справі ОСОБА_2 та всупереч ухваленому рішенню суду за наслідком його звернення із позовом у грудні 2021 року самостійно змінив місце проживання сина,  що призвело до невідвідування дитиною начального закладу. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі  № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) викладено правовий висновок про те, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону України "Про міжнародні договори України", а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.
Верховний Суд у своїй практиці наголошує, що для зміни усталеного місця проживання дітей мають бути вагомі аргументи, яких суд першої інстанції у цій справі не встановив. Не було встановлено таких обставин і апеляційним судом під час перегляду справи.
Рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.
Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо.
Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.
Отже, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Дослідивши подані сторонами докази, суд першої інстанції прийняв до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, їх поведінку щодо дитини, вік дитини, умови проживання та інші обставини, що мають істотне значення, надавши оцінку висновку органу опіки та піклування, дійшов обґрунтованого висновку, що проживання малолітнього ОСОБА_3 саме з матір`ю, у звичному для нього середовищі буде відповідати найкращим інтересам дитини та забезпечить розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.
Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої  інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2024 року залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути  оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 12 червня 2025 року. 
 
Головуючий суддя :                                                                     М.А.Яворський
Судді :                                                                                              Т.Ц.Кашперська
                                                                                                           В.О.Фінагеєв