ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року	                        Львів	Справа № 300/5762/24 пров. № А/857/10400/25 	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді :                                        Кухтея Р. В.,
суддів :                                                              Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельна техніка “ЗАЕЗ” про ухвалення додаткової постанови по справі №300/5762/24 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельна техніка “ЗАЕЗ” до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,

                                                     в с т а н о в и в:

У липні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Будівельна техніка “ЗАЕЗ” (далі - ТзОВ “Будівельна техніка “ЗАЕЗ”, Товариство, позивач) звернулося в суд із адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення про визначення коду товару №KT-UA206000-0013-2024 від 30.05.2024 (далі - оспорюване рішення).
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.02.2025 позовні вимоги були задоволені повністю.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду 17.04.2025 апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці було залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.02.2025 по справі №300/5762/24 - без змін.
22.04.2025 на адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду від позивача надійшла заява про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на його користь судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 31376,10 грн.
Від відповідача найшло заперечення на заяву, в якому просить відмовити в задоволені заяви про відшкодування судових витрат в повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заяви про стягнення витрат на професійну правничу (правову) допомогу, колегія суддів вважає, що вказана заява позивача підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно ч.1, п.1 ч.3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1, 2 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.
Зокрема, відповідно до ч.3 ст.134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. При цьому, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною п`ятою цієї статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Разом з тим, частина шоста статті 134 КАС України визначає, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, відповідно до частини сьомої цієї статті, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Отже, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Дослідивши надані докази, суд апеляційної інстанції зазначає, що з приводу надання професійної правничої допомоги, у наданих документах міститься опис наданих послуг саме по цих спірних правовідносинах, тобто наявні усі дані, які дають можливість ідентифікувати надані послуги та прослідкувати взаємозв`язок із цим спором.
Із матеріалів справи слідує, що між ТзОВ “Будівельна техніка “ЗАЕЗ” та Адвокатським об`єднанням “ДЕЛЬТА ІНТЕРНЕШЕНАЛ ЛО” було укладеного Договір про надання правової допомоги №09 від 21.06.2024.
Згідно п.1.1 Договору, Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання, відповідно до чинного законодавства України, приймає на себе зобов`язання із надання правової допомоги щодо представницьких повноважень, захисту прав і законних інтересів Клієнта в обсязі та на умовах, встановлених цим договором та за домовленістю Сторін.
Відповідно до п.4.1 Договору, за Договором Клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню Гонорар та фактичні витрати, необхідні для виконання Договору (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються Адвокатським об`єднанням, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, оплата послуг з перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов, витрати на відрядження адвокатів тощо).
Згідно п.4.2 Договору, Гонорар за цим Договором встановлюється у фіксованому і погодинному розмірі та складає : 4.2.1          - надання правничої допомоги помічником адвоката/юриста - 60 (шістдесят) євро за годину його роботи; 4.2.2 - надання правничої допомоги адвокатом - 80 (вісімдесят) євро за годину його роботи; 4.2.3 - надання правничої допомоги адвокатом - партнером - 120 (сто двадцять) євро за годину його роботи; 4.2.4 - розмір фіксованого гонорару окремо узгоджується сторонами.
На виконання приведених вище положень Договору між Сторонами (Клієнтом та Адвокатським Об`єднанням) було підписано Акт про надання правової допомоги, який містить детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги у відповідності до вимог ч.4 ст.134 КАС України, а саме : Акт про надання правової допомоги №28 від 17.04.2025.
Згідно п.1 Акту №28, Сторони свідчать, що відповідно до положень пунктів 1.1, 2.1 Договору, Адвокатським об`єднанням було надано Клієнту правову допомогу (юридичні послуги) в межах розгляду справи №300/5762/24 за апеляційною скаргу Івано-Франківської митниці Державної митної служби України на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.02.2025 у справі за адміністративним позовом ТзОВ “Будівельна техніка “ЗАЕЗ” до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення.
На підтвердження витрат на професійну правничу позивач подав Акт про надання правової допомоги №28 згідно Договору про надання правової допомоги №28 від 17.04.2025, відповідно до якого вартість робіт -  підготовка, написання  і подача відзиву  на апеляційну скаргу складає 31376,10 грн.
Верховний Суд у постановах від 22.12.2020 по справі №520/8489/19, від 07.05.2020 по справі №320/3271/19, від 10.03.2020 по справі №520/8489/19 вказав, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Також, при визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вказане узгоджується з висновками Об`єднаної палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.10.2019 по справі №922/445/19.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є не співмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Колегія суддів враховує висновок Великої Палати Верховного Суду (постанова від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц), відповідно до якого, при визначенні суми відшкодування необхідно виходити з критерію реальності витрат на правничу допомогу адвоката (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини”, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі “East/West Alliance Limited” проти України”, заява №19336/04, п.268).
Водночас, у зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (п.269).
Крім того, у п.154 рішення ЄСПЛ у справі “Lavents v. Latvia” (заява 58442/00) зазначено, що згідно статті 41 Конвенції, Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.
Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Апеляційний суд наголошує, що вартість робіт -  підготовка, написання  і подача відзиву на апеляційну скаргу  у розмірі 31376,10 грн, не можна вважати співмірним  у співвідношенні до обсягу наданих позивачу послуг.
Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правничої допомоги, визначеним ст.19, 20 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”, а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суті виконаних послуг, суд апеляційної інстанції висновує, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 31376,10 грн є неспівмірною зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом затраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).
Аналізуючи вищевикладене, виходячи з принципів обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, значення справи для сторін, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці Державної митної служби України на користь Товариства судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Керуючись ст.ст.132, 139, 229, 308, 310, 325, 328, 329 КАС України, суд,

                                                  п о с т а н о в и в:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельна техніка “ЗАЕЗ” про ухвалення додаткової постанови у справі №300/5762/24 задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці Державної митної служби України (ЄДРПОУ 2555014678) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельна техніка “ЗАЕЗ” (ЄДРПОУ 35276915) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисяч) гривень 00 копійок.
Додаткова постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук