УХВАЛА
29 серпня 2025року
м. Київ
справа № 619/3051/17
провадження № 61-10929ск25
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Ситнік О. М. від участі у розгляді його касаційної скарги на ухвалу Дергачівськогорайонного суду Харківської областівід 2 липня2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 10 липня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтава Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Романенка Максима Олеговича у виконавчому провадженні НОМЕР_1,
ВСТАНОВИВ:
22 серпня 2025 року ОСОБА_1 за допомогою підсистеми «Електронний суд»               подав касаційну скаргу на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 2 липня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду                   від 10 липня 2025 року, яку відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 серпня 2025 року передано судді-доповідачу Ігнатенку В. М.;  судді, які входять до складу колегії суддів, Ситнік О. М. і 
Фаловська І. М.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 висловив сумніви щодо неупередженості суддів Верховного Суду. Так, заявник зазначає у скарзі наступне: «Скаржник вважає за необхідне висловити сумніви щодо неупередженості суддів Верховного Суду:       Луспеника Д. Д. , Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Тітова М. Ю., Зайцева А. Ю.,                   Коротенка Є. В., Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,                            Синельникова Є. В., Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,            Ситнік О. М., Червінської М. Є., Жданової В. С., які брали участь у розгляді                 попередніх касаційних скарг скаржника у справі № 619/3051/17                             (провадження  № 61-15209св24, № 61-15109св24, № 61-15294ск24, N? 61-11915св24,                                  № 61-7380ск24) та інших справ пов?язаних з тими самими сторонами у справі в рамках забезпечення контактів дитини з батьком.
У зазначених рішеннях, на переконання скаржника, було допущено порушення ч. 3
ст. 51 ЦПК України, ч. 1 ст. 13 ЦПК України, ст. 129-1 Конституції України та ст. 8
Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що створює обґрунтовані сумніви у можливості цих суддів ухвалити інше, протилежне, але законне рішення у поточній справі.
Керуючись п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів та ст. 56, 57, 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», скаржник прохає зазначених суддів проявити доброчесність і, з метою усунення навіть вигляду упередженості, добровільно заявити самовідвід від розгляду цієї касаційної скарги.».
Вказані доводи заявника колегія у складі суддів Верховного Суду Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М., Фаловської І. М. розцінила як відвід судді                       Ситнік О.М. та розглянула відповідну заяву.
Так, ухвалою Верховного Суду від 28 серпня 2025року заявлений  ОСОБА_1  відвід судді Верховного Суду Ситнік О. М. визнано необґрунтованим та передано для вирішення зазначеного питання іншому судді.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 28 серпня 2025 року заяву  ОСОБА_1 про відвід судді Верховного 
Суду Ситнік О. М. визначено судді-доповідачу Верховного Суду Карпенко С. О.
Дослідивши матеріали касаційного провадження, суддя доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого  ОСОБА_1 відводуз огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (частина друга статті 36 ЦПК України).
Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта 
статті 36 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або небезсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Білуха проти України» № 33949/02, § 49-52, 
від 9 листопада 2006 року).
Щодо суб`єктивного критерію, то немає підстав стверджувати, що суддя Верховного Суду Ситнік О. М. у цій справі можевиявити або виявила особисту упередженість до заявника. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного. Таких доказів матеріали касаційного провадження не містять.
За об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.
Відповідно до другого показника Бангалорських принципів поведінки суддів                         від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є необхідною умовою для  належного виконання ним своїх обов`язків.  Вона  проявляється  не  тільки  у змісті  винесеного  рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.
Так, незгода заявника з мотивами ухвали Верховного Суду від 6 серпня 2025 року              у справі № 619/4451/23 (провадження № 61-8136ск25) не є підставою для відводу судді відповідно до частини четвертої статті 36 ЦПК України, а також не підтверджує наявність обставин, що викликають сумніви в неупередженості та об`єктивності суддіВерховного Суду Ситнік О. М.
Ухвалення колегією у складі суддів Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., і Петрова Є. В. зазначеного судового рішення є реалізацією суддями процесуальних повноважень, передбачених нормами ЦПК України.
Верховний Суд, оцінюючи наявність обґрунтованих підстав для відводу, дійшов висновку, що доводи ОСОБА_1 не свідчать про наявність підстав, передбачених статтями 36, 37 ЦПК України, для відводу судді Верховного Суду Ситнік О. М.
Верховний Суд звертає увагу заявника, що він як учасник справи зобов`язаний виявляти повагу до суду, та не може використовувати інститут відводу суддів з метою схиляння суду до ухвалення бажаного для нього процесуального рішення. Необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.
За таких обставин у задоволенні заяви ОСОБА_1  про відвід судді Верховного Суду Ситнік О. М. суддя відмовляє.
Відповідно до частини одинадцятої статті 40 ЦПК України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.
Керуючись статтями 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви  ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Ситнік О. М. від участі у розгляді його касаційної скарги на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 2 липня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 10 липня 2025 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                            С. О. Карпенко