П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

27 серпня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 489/3078/13-а	

Перша інстанція суддя Костюченко Г.С.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                                                  Яковлєва О.В.,
суддів                                                                      Крусяна А.В., Шевчук О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2024 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Миколаївської обласної державної адміністрації, Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про визнання недійсними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 червня 2013 року зобов`язано Департамент праці та соціального захисту населення м. Миколаєва вчинити дії щодо перерахунку, відповідно до ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551, належної ОСОБА_1 до виплати разової грошової допомоги щорічно до 05 травня, як інваліду війни, за 2011 рік, з розрахунку 7 мінімальних пенсій за віком виходячи виключно із законодавчо встановлених розмірів мінімальної пенсії за віком та провести відповідно зазначеного перерахунку виплату вказаної грошової допомоги з урахуванням фактично сплаченої суми.
При цьому, у квітні 2024 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва із заявою про встановлення судового контролю, так як суб`єктом владних повноважень не виконано рішення суду.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2024 року повернуто без розгляду заяву позивача на підставі положень ч. 2 ст. 167 КАС України.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року скасовано ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2024 року, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2024 року повторно повернуто без розгляду заяву позивача на підставі положень п. 7 ч. 1 ст. 167 КАС України та ч. 5 ст. 383 КАС України.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а тому просить скасувати оскаржувану ухвалу, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції безпідставно не надано належної правової оцінки обставинам звернення позивача до суду, а також хронології розгляду даної справи.
Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про наявність у нього обов`язку зареєструвати електронний кабінет, а також про пропуск ним строків звернення до суду з даною заявою.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду, а також правильність застосування судом норм процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 подано до суду заяву про встановлення судового контролю з порушенням встановленого КАС України порядку подання відповідних заяв та з пропуском встановлених КАС України строків.
Тому, судом першої інстанції зроблено висновок, що вказані недоліки заяви не дають можливості її розглянути, а як наслідок зроблено висновок про повернення такої заяви (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду, з яким не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 167 КАС України, будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити:
1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;
2) найменування суду, до якого вона подається;
3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі;
4) зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника;
5) підстави заяви (клопотання, заперечення);
6) перелік документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення);
7) інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.
Вимога вказати в заяві по суті справи, скарзі, заяві, клопотанні або запереченні ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України стосується лише юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України. Іноземна юридична особа подає документ, що є доказом її правосуб`єктності за відповідним законом іноземної держави (сертифікат реєстрації, витяг з торгового реєстру тощо).
До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).
Згідно ч. 2 ст. 167 КАС України, якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.
Суд повертає письмову заяву (клопотання, заперечення) її заявнику без розгляду також у разі, якщо її подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його.
Згідно ч. 1 ст. 382 КАС України (у редакції, чинній на момент подання заяви), суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно ч. 2 ст. 382 КАС України (у редакції, чинній на момент подання заяви), за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно ч. 1 ст. 383 КАС України (у редакції, чинній на момент подання заяви), особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Згідно ч. 4 ст. 383 КАС України (у редакції, чинній на момент подання заяви), заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Колегією суддів встановлено, що позивачем 21 квітня 2024 року направлено електронною поштою до Ленінського районного суду м. Миколаєва заяву про встановлення судового контрою за виконанням рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 червня 2013 року.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2024 року повернуто без розгляду заяву позивача на підставі положень ч. 2 ст. 167 КАС України.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року скасовано ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2024 року, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В свою чергу, ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2024 року повторно повернуто заяву позивача з підстав порушення порядку подання заяви позивачем та з підстав пропуску встановленого ч. 4 ст. 383 КАС України строку звернення до суду.
Між тим, щодо порушення порядку подання заяви позивачем, колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно абз. 1 ч. 6 ст. 18 КАС України, адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
В даному випадку, позивач, як фізична особа, не є особою, яка в обов`язковому порядку має зареєструвати електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі).
Тому, звернення позивача до суду першої інстанції із відповідною заявою без використання електронного кабінету не є порушенням вимог КАС України.
При цьому, як вбачається із зібраних матеріалів у справі, позивач звернувся до суду із заявою про встановлення судового контролю через електронну пошту та судом першої інстанції при повторному дослідженні листа позивача не виявлено електронного підпису останнього.
В свою чергу, колегія суддів зазначає, що при постановленні першої ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2024 року про повернення заяви без розгляду судом не надавалась правова оцінка вказаним обставинам.
З іншого боку, після першого повернення судом заяви позивача про встановлення судового контролю, останній неодноразово звертався до суду у даній справі, як з фізичними заявами, так і використовуючи зареєстрований електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.
Тобто, факт приналежності заяви про встановлення судового контролю позивачу не піддається сумніву.
При цьому, колегія суддів зазначає, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вдруге вирішуючи питання про прийняття до розгляду заяви позивача, занадто формально підійшов до оцінки обставин цієї справи, без врахування подальшої хронології її розгляду, в результаті чого повторно позбавив позивача, який є особою з інвалідністю, права на звернення до суду.
Крім того, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем встановленого ч. 4 ст. 383 КАС України строку звернення до суду, оскільки у даній справі позивачем подано заяву про встановлення судового контролю у встановленому ст. 382 КАС України порядку.
При цьому, формальна наявність у заяві позивача посилань на ст. 383 КАС України не змінює суті відповідної заяви, оскільки вимогами останньої є виключно встановлення судового контролю у даній справі, а не визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.
Тому, вимоги,  встановлені ч. 4 ст. 383 КАС України, не поширювались на заяву позивача, подану у встановленому ст. 382 КАС України порядку.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2024 року постановлена без повного з`ясування обставин та з порушенням норм процесуального права,  а тому така ухвала перешкоджає подальшому проведенню процедури судового контролю за виконанням рішення суду та підлягає скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 320, 316, 320, 325, 382, 383 КАС України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2024 року – скасувати, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвала набирає законну силу з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

           Суддя-доповідач 		О.В. Яковлєв	
           Судді	  	А.В. Крусян    О.А. Шевчук