ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року 
м. Черкаси   

Справа № 391/929/24 		
Провадження № 22-ц/821/1103/25		
Категорія: скарга на ухвалу  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.
за участю секретаря: Глущенко І.В.   

учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 ,
представник позивача: адвокат Іващенко Ігор Юрійович,
відповідачі: Кропивницький апеляційний суд, Одеський науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства юстиції України, Державна казначейська служба України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну  скаргу представника ОСОБА_1  - адвоката  Іващенка Ігоря Юрійовича на ухвалу Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2025 року (постановлену під головуванням судді Ревякіна О.В. в приміщенні  Компаніївського районного суду Кіровоградської області) про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Кропивницького апеляційного суду, Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,- 

в с т а н о в и в :

31 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Компаніївського районного суду Кіровоградської області із позовом до Кропивницького апеляційного суду, Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України на її користь матеріальні шкоду у розмірі 57 829,17 грн та моральну шкоду у розмірі 40 000,00 грн; стягнути на її користь моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн з Державної казначейської служби України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку.
30 березня 2025 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила ухвалити судове рішення, яким стягнути на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 57 829,17 грн з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України;
стягнути на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 40 000,00 грн з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України;
визнати протиправними дії апеляційного суду Кіровоградської області, правонаступником якого є Кропивницький апеляційний суд  у справі (провадження №22-ц/781/23/16) за апеляційною скаргою ОСОБА_2  на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05.06.2015 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення порушення права власності на земельну ділянку та відшкодування моральної шкоди, в процесі виконання якого було знесено паркан ОСОБА_1 ; 
стягнути на корить ОСОБА_1 моральну шкоду з Державної казначейської служби України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку в сумі 20 000,00 грн.

Ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2025 року відмовлено у відкритті провадження в частині вимог до Кропивницького апеляційного суду.
Ухвала суду, зокрема, мотивована тим, що розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов`язаних з розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках, їх виконання) нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.
Таким чином, позовна вимога про визнання протиправними дій, пов`язаних з розглядом судової справи (дій/бездіяльності суду) не може розглядатися за правилами будь-якого судочинства, тому спір в частині позовних вимог до Кропивницького апеляційного суду не носить цивільно-правового характеру, що виключає можливість вирішення його у порядку ЦПК України, а відтак, у відповідності до вимог ст.186 ЦПК України у відкритті провадження у цій частині позовних вимог слід відмовити.
В апеляційній скарзі, поданій через систему «Електронний суд» 16 квітня 2025 року,  ОСОБА_1 ,  вважаючи ухвалу суду необгрунтованою, винесеною із неправильним застосуванням норм матеріального та із порушенням норм процесуального права, просить ухвалу  Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2025 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до Компаніївського районного суду Кіровоградської області.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції, що суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем або іншою особою, яка бере участь у цивільній справі, є помилковими та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, що нею доведено. Посилається на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі №925/1196/18, згідно якої ст.ст. 1173, 1174 ЦК України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність вини не є обов`язковою.

Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.
За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).
Разом із тим, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.
Діяльність суду при здійсненні судочинства в цивільних справах відбувається у чіткій послідовності, визначеній нормами ЦПК України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.
Відмовляючи у відкритті провадження в частині вимог до Кропивницького апеляційного суду, суд першої інстанції виходив із того, що позовна вимога про визнання протиправними дій, пов`язаних з розглядом судової справи (дій/бездіяльності суду) не може розглядатися за правилами будь-якого судочинства.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції.
Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом (частини перша та третя статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
       Закони України не передбачають розгляду у суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду чи про зобов`язання іншого суду до вчинення процесуальних дій, оскільки такі дії/бездіяльність, є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.
Оскарження діяльності суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.
Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони, відповідно, були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.
Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.
Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).
Приписи «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами відповідно цивільного судочинства, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами.
       Позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), а також вимоги про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства.
       Позовні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України.
У разі надходження позовної заяви з вимогами про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій або про відшкодування завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду (судді) шкоди з підстав, не передбачених статтею 1176 ЦК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України).
Відповідний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 454/3208/16-ц та неодноразово підтверджено Верховним Судом, зокрема у постановах від 22 червня 2022 року у справі № 686/21093/20, від 29 червня 2022 року у справі № 686/24767/20, від 02 листопада 2022 року у справі № 686/1530/20, від 07 лютого 2023 року у справі № 686/15459/21, від 22 березня 2023 року у справі № 686/10652/21, від 27 вересня 2023 року у справі № 305/2283/22.
Із уточненої позовної заяви ОСОБА_1 до Кропивницького апеляційного суду вбачається, що прохальна частина вимог до апеляційного суду містить лише вимогу про визнання протиправними дій апеляційного суду Кіровоградської області, правонаступником якого є Кропивницький апеляційний суд від 01.06.2016 у справі (провадження №22-ц/781/23/16) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення порушення на право власності на земельну ділянку та відшкодування моральної шкоди, за рішенням якого в процесі його виконання було знесено паркан ОСОБА_1 .
Враховуючи наведене, вимоги ОСОБА_1 до Кропивницького апеляційного суду не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства, оскільки оскарження дій суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у даній справі в частині вимог до Кропивницького апеляційного суду на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.
Колегія суддів зауважує, що позивачка не була позбавлена права на оскарження судового рішення апеляційного суду від 01.06.2016 у справі № 391/1151/14-ц (провадження №22-ц/781/23/13) до суду касаційної інстанції, проте, таким правом не скористалась і рішення суду не оскаржувала.
       Доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості ухвали суду є безпідставними, зводяться до тлумачення діючого законодавства, фактичної незгоди з ухвалою суду та переоцінки висновків суду, при цьому, будь-яких інших доказів, що спростовують правильність ухвали суду першої інстанції, в апеляційній скарзі не наведено.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції  - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Іващенка Ігоря Юрійовича - залишити без задоволення.
Ухвалу Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2025 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Кропивницького апеляційного суду, Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в частині вимог до Кропивницького апеляційного суду - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена з підстав та на умовах, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуюча                                  О.В. Карпенко

Судді                         Л.І. Василенко
                                                                       
                                        О.М. Новіков