ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 р.	Справа № 554/3997/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М., 

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області на рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 24.04.2025 р. (ухвалене суддею  Савченко А.Г.) по справі № 554/3997/25
          за позовом            ОСОБА_1  
          до           Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області                   
          про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним  позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області, в якому просила скасувати постанову № 011 від 13.03.2025 р. про накладення штрафу, винесену начальником Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області Аранчій Я.С., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 165-2 Кодексу України про  адміністративні правопорушення (в подальшому – КУпАП).
Рішенням Шевченківського районного суду міста Полтави від 24.04.2025 р. позов задоволено. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 24.04.2025 р. та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме, вимог:  КУпАП, Кодексу адміністративного судочинства України, та на не відповідність висновків суду обставинам справи. 
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів надійшло звернення громадянина ОСОБА_2 від 16.01.2025 р. ЗВГ-39/25 щодо неправомірного застосування двоставкового тарифу по послузі з постачання теплової енергії.
Наказом  Головного управління  Держпродспоживслужбою у Полтавській області від 10.02.2025 р. № 202-ОД призначено проведення позапланової перевірки ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго».
За результатами проведеної позапланової перевірки за дотриманням суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері формування, встановлення та застосування державних регульованих цін Головного управління Держпродспоживслужбою у Полтавській області складено Акт № 011 від 25.02.2025 р., висновками якого встановлено порушення ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в ході перевірки з 14.02.2025 р.  по 25.02.2025 р., а саме: рішення Полтавської обласної ради від 21.10.2021 р. № 286 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго»», яким були встановлені двоставкові тарифи для споживачів підприємства, постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання регулювання діяльності у сфері комунальних послуг у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану" від 29.04.2022  р. № 502 (набрала чинності 04.05.2022 р.), якою, зокрема, встановлено, що протягом дії воєнного стану в Україні, але не раніше завершення поточного опалювального періоду, рекомендувати органам, уповноваженим встановлювати тарифи, не підвищувати тарифи на теплову енергію (її виробництво, транспортування та постачання), у тому числі тарифи на теплову енергію, вироблену з використанням альтернативних джерел енергії, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення для населення та застосовувати їх до споживача (населення) на рівні тарифів, що застосовувалися станом на 24.02.2022 р.; закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» від 29.07.2022 р. № 2479-IX (набрав чинності 19.08.2022 р.), згідно статтею 1 якого запроваджено мораторій на підвищення цін (тарифів) у сфері теплопостачання, зокрема, частиною першою статті 1 Закону № 2479, передбачено, що протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, забороняється підвищення для всіх категорій споживачів тарифів на теплову енергію (її виробництво, транспортування та постачання), послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.
На підставі виявлених порушень та матеріалів перевірки, заступником начальника відділу контролю за регульованими цінами Управління захисту прав споживачів та контролю за регульованими цінами Головного управління Держпродспоживслужби у Полтавській області Заїкіною Ю.С. та головним спеціалістом відділу контролю за регульованими цінами Управління захисту прав споживачів та контролю за регульованими цінами Головного управління Держпродспоживслужби у Полтавській області Валявською Ю. складено протокол за ч. 2 ст. 165-2 КУпАП від 26.02.2025 р.  № 011 щодо порушення законодавства про ціни і ціноутворення щодо Сотник І.Л. начальника юридичної служби ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», яка діє за довіреністю від 10.02.2025 р. № 29-14/55, в особі в.о. генерального директора Мізіка О.В., який діє на підставі Статуту.
На підставі протоколу № 011 про адміністративне правопорушення від 26.02.2025 р. та акту від 25.02.2025 р. № 011 позапланової перевірки ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» начальник Головного управління  Держпродспоживслужби в Полтавській області Аранчій Я.С. винесла Постанову № 011 про накладення штрафу від 13.03.2025 р., якою на начальника юридичного відділу ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» ОСОБА_1 накладено штраф за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 165-2 КУпАП України у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.
Не погоджуючись із вищевказаною постановою у справі про адміністративне правопорушення, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Задовольняючи  позовні вимоги, суд першої інстанції  виходив з того, що оскаржувана постанова необґрунтована, у зв`язку з чим  підлягає скасуванню.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення (в подальшому –КУпАП), орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно із ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 165-2 КУпАП, порушення порядку формування, встановлення та застосування цін і тарифів, а також знижок, націнок, доплат до них - тягне за собою накладення штрафу на громадян у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - у розмірі ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно із ч. 2 ст. 165-2 КУпАП, ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з правопорушень, зазначених в частині першій цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян у розмірі ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Судовим розглядом встановлено, що посадовою інструкцією на начальника юридичної служби ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» ОСОБА_1 не покладалися обов`язки   по формуванню, встановленню та застосуванню тарифів.
Відповідачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано доказів, що начальник юридичного відділу Сотник І.Л. була відповідальною за формування, встановлення та застосування тарифів на теплову енергію, у спірному періоді, а посилання на Довіреність № 29-14/55 від 10.02.2025 р., якою в.о. генерального директора Мізік О.В. уповноважив Сотник І.Л. представляти інтереси підприємства під час позапланових заходів державного нагляду (контролю) ГУ Держпродспоживслужби не  підтверджує участь позивачки у формуванні, встановленні та застосуванні тарифів на теплову енергію у період з грудня 2021 року по січень 2025 року.
Таким чином, позивачем не доведено, що саме ОСОБА_1 є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбчаного ч.2 ст. 165-2 КУпАП України, оскільки керівник підприємства не видавав накази про її призначення, як відповідальної особи за формування, встановлення та застосування тарифів, посадової інструкції, якою на позивача покладено відповідальність за формування, встановлення та застосування тарифів не розроблялась та не затверджувалась.
Крім того,  суд апеляційної інстанції  зазначає, що оскаржувана постанова не  містить посилань на належні та допустимі докази, які б підтверджували, що позивачка є суб`єктом адміністративного правопорушення, відповідальність за яке  передбачена ст. 165-2 КУпАП.
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки  відповідачем належними та допустимими доказами не підтверджено, що позивач є суб`єктом адміністративного правопорушення, тобто відповідальною особою за формування, встановлення та застосування тарифів, то відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, яка передбачена ч. 2 ст. 165 -2 КУпАП.
Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Із врахуванням вищевикладеного, оцінюючи в сукупності наявні в справі докази, суд апеляційної інстанції вважає, що  оскаржувана  постанова необґрунтована, у зв`язку з чим підлягає  скасуванню, а провадження в справі про адміністративне правопорушення  підлягає закриттю. 
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі       Руїс Торіха проти Іспанії  (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної  інстанції  вважає, що ключові аргументи апеляційної  скарги отримали достатню оцінку. 
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення  Шевченківського районного суду міста Полтави від 24.04.2025 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 77,  242, 243,  308,  316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області      залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 24.04.2025 р. по справі № 554/3997/25  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку  до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	О.А. Спаскін    Л.В. Любчич