ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 серпня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/23979/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Юрко І.В., суддів:  Білак С.В., Чабаненко С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Служби у справах дітей Виконавчого комітету Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року в адміністративній справі №160/23979/24 (головуючий суддя першої інстанції - Конєва С.О.) за позовом Служби у справах дітей Виконавчого комітету Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-

                                                          В С Т А Н О В И В :
Позивач 03.09.2024 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Південно-Східного МУ Державної служби з питань праці, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 22.08.2024 року №ПС/ДН/21176/ПС-ЗК/0002/СВ-ФС про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення в розмірі 24000 грн..
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірна постанова прийнята контролюючим  органом з порушенням 45-денного строку її прийняття, встановленого Порядком №509. Вважає, що відповідачем проведено перевірку з порушенням встановленої процедури проведення перевірки та не врахуванням наданої відповідачу інформації за виявленими порушеннями.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав, зазначених в позові.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини у справі, оскільки всі документи бухгалтерського обліку витрат на оплату праці стосовно оплати заборгованості заробітної плати працівників позивача за грудень 2023 року були надані відповідачу. За вказаними  документами основна заробітна плата працівникам виплачена в повному обсязі в термін, який був вказаний у приписі відповідача. При цьому, порушення щодо невчасної виплати заробітної плати за другу половину грудня 2023 року  вчинено з вини 2 працівників, одна з яких є скаржниця до відповідача, тому штрафні санкції за порушення встановлених термінів виплати заробітної плати, виплати їх не в повному обсязі повинно бути накладено на винну посадову особу, а саме на скаржницю ОСОБА_1 , яка вела бухгалтерський облік. Саме відносно вказаного працівника відповідач повинен прийняти постанову про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.188-6 КУпАП.
Відповідач подав відзив на скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
У період з 26.05.2025 року по 09.06.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. та  суддя-член колегії Білак С.В. перебували у відпустці. У період з 26.05.2025  року по 13.06.2025  року  суддя-член колегії  Чабаненко С.В. перебувала  у  відпустці. У період з 24.06.2025 року по 27.06.2025 року та з 24.07.2025 року по 29.07.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.
На підставі наказу Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці №65/ПС-ЗК від 11.03.2024 року посадовими особами відповідача здійснено позаплановий захід (контролю) у формі перевірки Служби у справах дітей виконавчого комітету Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області за місцезнаходженням: Дніпропетровська область, селище міського типу Обухівка, вул.Центральна, буд.35,  з питань оплати праці в частині нарахування та виплати заробітної плати на умовах, визначених трудовим договором у період з 13.03.2024 року по 14.03.2024 року.
За результатами проведеної перевірки 14.03.2024 року складений акт №ПС/ДН/8757/ПС-ЗК/0002, висновками якого встановлено порушення позивачем трудового законодавства у питанні оплати праці щодо виплати заробітної плати працівникам Служби за другу половину грудня 2023 року, а саме: в грудні 2023 року ОСОБА_2 (начальнику Служби) нараховано за місяць 23960 грн., видано аванс - 3450 грн., утримано податків - 7449,45 грн.; ОСОБА_1 (головному спеціалісту-бухгалтеру) нараховано 28004,46 грн., видано аванс - 2550 грн., утримано податків - 7513,62 грн.. В цих сумах були включені премії: ОСОБА_2 - 10350 грн. (150% за грудень); ОСОБА_1 - 7650 грн. (150% за грудень) та 12504,46 грн. (250% за підсумками 2023 року).
При зарахуванні грошових коштів на рахунок «ПриватБанку» для перерахування їх працівникам 29.12.2023 року начальником Служби ОСОБА_2 було зупинено виплату коштів, в результаті чого кошти повернуті на рахунок Служби, яка в свою чергу, повернула їх як невикористані кошти до селищного бюджету.
Станом на 13.02.2024 року кредиторська заборгованість згідно підписаних звітів відсутня, проте існувала наявна невиплата грошових коштів за другу половину грудня 2023 року.
Відповідно до бухгалтерського обліку витрат на оплату праці, заробітна плата за другу половину грудня 2023 року працівникам Служби не була виплачена, що свідчить про приховану заборгованість з виплати заробітної плати (а.с.18-29, 142-153 т.1,                    а.с.10-21 т.2).
Акт №ПС/ДН/8757/ПС-ЗК/0002 від 14.03.2024 року підписаний уповноваженою особою Служби Шульган О.М. без зауважень.
14.03.2024 року контролюючим  органом на підставі вказаного акту перевірки винесено припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю №ПС/ДН/8757/ПС-ЗК/0002/П, яким позивача зобов`язано усунути порушення вимог частини першої статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року №2136-IX (заробітна плата працівникам виплачувалась з порушенням строку, визначених трудовими договорами) у строк до 08.04.2024 року (а.с.29-30 т.1, а.с.63-64 т.2).
Зазначений припис №ПС/ДН/8757/ПС-ЗК/0002/П від 14.03.2024 року був підписаний посадовою особою Служби ОСОБА_3 без заперечень та зауважень. Вказаний  припис  позивачем  не  оскаржено.
Позивач листом від 08.04.2024 року №92 повідомив відповідача, що заборгованість з оплати праці за ІІ половину грудня 2023 року усунуто шляхом перерахування 05.04.2024 року грошових коштів з рахунку «ПриватБанку» на картки працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.17-зворот т.1, а.с.34 т.2).
На підставі наказу від 24.06.2024 року №352/ПС-ЗК та направлення на перевірку,                                               з метою перевірки виконання позивачем припису від 14.03.2024 року, контролюючим  органом проведено перевірку періоду з 25.06.2024 року по 26.06.2024 року (а.с.183-185 т.1,  а.с.51, 53 т.2).
За результатами такої перевірки 26.06.2024 року складений акт №ПС/ДН/21176/ПС-ЗК/0002, яким встановлено, що позивачем до перевірки не був наданий бухгалтерський облік витрат на оплату праці стосовно заборгованості по заробітній платі   ОСОБА_4 за грудень 2023 року, що свідчить про невиконання вимог припису від 14.03.2024 року №ПС/ДН/8757/ПС-ЗК/0002/П у строк до 08.04.2024 року.
На підставі вказаного акту перевірки виконання припису контролюючим  органом 26.07.2024 року прийнято рішення №ПС/ДН/21176/ПС-ЗК/0002/СВ щодо призначення розгляду справи на 22.08.2024 року про накладення штрафу за порушення позивачем законодавства про працю.
Повідомлення про запрошення позивача на розгляд справи 22.08.2024 року о 15 год. 15 хв. разом із копією вищенаведеного рішення,  направлено позивачу та отримано останнім 31.07.2024 року, про що свідчить копія відповідного повідомлення №ПС/3.1/13558-24 від 26.07.2024 року та відмітка позивача про його одержання за вх.№3113/0216 (а.с.43-44 т.1).
Відповідачем 22.08.2024 року за результатами розгляду справи про накладення штрафу винесено постанову №ПС/ДН/21176/ПС-ЗК/0002/СВ-ФС, якою за порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам; інших виплат передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплату їх не в повному обсязі,                        а саме: відповідно до наданих підтверджуючих документів 05.04.2024 року ОСОБА_2 перераховано - 7091,80 грн., ОСОБА_1 - 3664,67 грн., тоді як актом від 14.03.2024 року сума заборгованості з виплати заробітної плати складала: ОСОБА_2 - 17899,17 грн., ОСОБА_1 - 10424,75 грн.. Також, під час перевірки 26.06.2024 року документи бухгалтерського обліку витрат на оплату праці стосовно оплати повної суми заборгованості заробітної плати за грудень 2023 року не надано, у зв`язку з чим, посадовою особою відповідача зроблено висновок про порушення позивачем вимог частини першої статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», тому на підставі абзацу 4 частини другої статті 265 КЗпП України, на позивача накладено штраф у розмірі 24000 грн..
Не погодившись з прийнятим рішенням контролюючого органу про накладення штрафу, позивач оскаржив таке  рішення  до  суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до частини першою статті 259 Кодексів законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Повноваження Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, порядок призначення та проведення  заходу (контролю) у формі перевірки   позивачем не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Визначення трудового договору міститься у частині першій статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно абзацу 4 частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.
Відповідно до частини 5 статті 265 КЗпП України штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно  із пунктом 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17.07.2013 року (далі по тексту -   Порядок №509) штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту).
Штрафи накладаються на підставі акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису.
Пунктами 3, 4 Порядку №509 визначено, що справа про накладення штрафу  розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.
Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.
За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.
З  аналізу вищенаведеної процедури вбачається, що після отримання акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису,  за умови письмового повідомлення суб`єкта господарювання та роботодавця не пізніше ніж через п`ять днів після  отримання згаданого акту,  уповноваженою  посадовою особою  відповідача справа про накладення штрафу розглядається у 45-денний  строк, що настає за днем одержання  акту.
Як вбачається з матеріалів справи, 26.06.2024 року посадовою особою відповідача  проведений позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання                       вимог законодавства у сфері охорони праці з питання виконання позивачем Припису про усунення виявлених порушень від 14.03.2024 №ПС/ДН/8757/ПС-ЗК/0002/П, за результатами якої складений акт №ПС/ДН/21176/ПС-ЗК/0002, висновками якого встановлено, що  вказаний  вище Припис позивачем не   виконано (а.с.33-43 т.1, а.с.22-31 т.2).
Також судом першої та  апеляційної  інстанцій встановлено, що акт від 26.06.2024 роу уповноваженою  посадовою особою відповідача  отриманий 25.07.2024 року та посадовою особою прийнято Рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №ПС/ДН/21176/ПС-ЗК/0002/СВ  від 26.07.2024 року, де зазначено, що справа  про накладення штрафу стосовно позивача буде розглянута 22.08.2024 року (а.с.44-45 т.1, а.с.65 т.2).
Крім того, згідно листа-повідомлення №ПС/3.1/13558-24 від 26.07.2024 року відповідачем повідомлено  позивача про розгляд справи щодо накладення штрафу за актом від 26.06.2024 року, яке відбудеться 22.08.2024 року о 15 год. 15 хв.. Лист-повідомлення  отримано  позивачем 31.07.2024 року   за вх.№3113/0216 (а.с.43-44 т.1).
Надалі, 22.08.2024 року уповноваженою посадовою особою відповідача здійснено розгляд  справи та прийнято постанову про накладення на позивача штрафу у розмірі 24000 грн. на підставі абзацу 4 частини 2  статті 265 КЗпП України (а.с.45-47, 191-193 т.1, а.с.59-61 т.2).
З наведеного вбачається, що контролюючий орган, як суб`єкт владних повноважень, дотримався  45-денного строку розгляду справи, встановленого пунктом 3 Порядку №509, а  відтак доводи скаржника в цій частині є необґрунтованими та  безпідставними.
Що стосується доводів скаржника про виконання ним  вимог Припису  про усунення порушень від 14.03.2024 року у встановлений  строк до 08.04.2024 року, апеляційний суд зазначає про таке.
Судом першої інстанції встановлено, що Припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю №ПС/ДН/8757/ПС-ЗК/0002/П  від 14.03.2024 року є обов`язковим для виконання суб`єктами господарювання щодо усунення порушення вимог законодавства та є розпорядчим документом, який може бути оскаржений, зокрема, і до суду в установленому  законом  порядку відповідно  до  статті 7 Закону  №877.
Проте, вказаний Припис у встановленому законодавством порядку позивачем не оскаржувався.
Вказані обставини позивачем в апеляційній скарзі не заперечуються та не  спростовано.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що у разі не оскарження вказаного Припису у встановленому  законом  порядку, позивач погодився із висновками акту перевірки від 14.03.2024 року та вимогами Припису. Відтак, виявлені порушення мали бути усунуті позивачем, у тому числі, і в частині виплати нарахованої премії працівникам Служби ОСОБА_2 та   ОСОБА_1   за грудень 2023 року у повному обсязі у строк, визначений у Приписі,  тобто  до 08.04.2024 року.
Листом від 08.04.2024 року за №92 Службою повідомлено, що станом на 08.04.2024 року заборгованість з оплати праці за ІІ половину грудня 2023р. погашено. 05.04.2024 року грошові кошти перераховані на карти ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.17, 54 т.1,  а.с.62  т.2).
Проте, з платіжної інструкції №47 від 03.04.2024 року та Відомості розподілу виплат  від 03.04.2024 року вбачається, що заробітна плата за другу половину грудня 2023 року працівникам Служби у загальній сумі 11565,75 грн. перерахована ОСОБА_2 у сумі  7901,08 грн., ОСОБА_1 у сумі 23664,67 грн. (а.с.53,135   т.1).
Між тим, згідно акту від 14.03.2024 року  та пояснень  керівника позивача від 13.03.2024 року №65  начальнику Служби  ОСОБА_2 було нараховано заробітну плату за грудень  2023 року - 23960 грн., із них виплачено тільки аванс у сумі 3450 грн.; головному спеціалісту-бухгалтеру ОСОБА_1 було нараховано заробітну плату за грудень 2023 року -28004,46 грн., із них виплачено тільки аванс у сумі 2550 грн. (а.с.18-29 т.1,                         а.с.10-21, 142-153 т.2).
Аналогічні відомості з приводу нарахованих сум заробітної плати зазначеним працівникам Служби відображені  і в  розрахунково-платіжної відомості №12/2 за другу половину грудня 2023 року (а.с.130-зворот   т.1).
Також  26.06.2024 року у ході проведення позапланової перевірки з питань виконання Припису від 14.03.2024 року доказів виплати заробітної плати вказаним вище працівникам Служби за  другу  половину грудня 2023 року у розмірі, нарахованому згідно вказаної розрахунково-платіжної відомості №12/2, позивачем не надано.
Доказів виконання в повному обсязі вимог Припису на час прийняття спірної  постанови позивачем не надано ані суду першої, ані суду апеляційної інстанцій, та в  матеріалах справи такі докази відсутні.
За викладених обставин та враховуючи  виявлені відповідачем у ході проведеної перевірки факти порушення позивачем вимог  законодавства про працю в частині не виплати працівникам Служби ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заробітної плати за другу половину грудня 2023 року у розмірі, нарахованому згідно вказаної вище розрахунково-платіжної відомості №12/2, які позивачем не були усунуті у повному обсязі, суд першої  інстанції дійшов вірного висновку, що застосування за таке порушення   до позивача штрафу   у розмірі 24000 грн.  на підставі абз. 4 ч.2  ст.265 КЗпП України  є правомірним,  з  чим  погоджується  колегія  суддів.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.    
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних та  обгрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини першої статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною четвертою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
          
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Служби у справах дітей Виконавчого комітету Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року в адміністративній справі №160/23979/24 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року в адміністративній справі №160/23979/24 залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.    

Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко